4 
pleochroická mezi tonem bělavým a načervenalým, podlouhlých, oblých 
neb zakulacených obrysů, při jedné straně někdy až do špičata zúžená. 
Zrnka titáni to vá ponejvíce jsou uzavřena v amfibolu, výjimkou vyskytují se 
též mezi produkty větrání živců; sdružena jsou bud spolu anebo s rudami — 
z těchto hlavně rudami černými, totiž s magnetitem, jenž je bezpochyby 
titanický, anebo s domnělým ilmenitem. Často jsou i tyto rudy uzavřeny 
v zrnku titanitovém, nebo jsou jako rámcem titanitu obrostlé. Zrnka 
titanitová celkem upomínají i tvarem svým i celým výskytem velmi nápadně 
na titanity některých amfibolem bohatých hornin z poříčí středního toku 
Sázavy, jež právě zkoumám, zejména pak na titanity hornin prvního ostrova 
amfibolických hornin kolem Sázavy, Rataj a Šternberka, jichž mikro- 
skopická povaha taktéž jasně eruptivní vznik celé horniny dokazuje. 
Pukliny v hornině vzniklé vyplněny jsou rozkladnými produkty 
této, zejména pak zrnitým epidotem a částečně i křemenem. 
Tato hornina má opět ráz starší horniny massivní, upomíná na 
amfibolický poněkud křemitý diorit a je předešlé zřetelně příbuznou. 
III. 
Hornina tato dle udání z lomu mezi Č. Kubicí a Babylonem po- 
cházející, je proti předchozím spíše hrubozrnná; složena je jako předchozí 
z amfibolu a z proměněného živce, jenž, jak níže vyloženo, náležel ba- 
sickým plagioklasům. Hmota amfibolová silněji převládá, zrna jsou široká, 
nerovně omezená, a dosahují velikost i kolem 1 cm. Plagioklasy jsou roz- 
měrů menších a vykazují částečné přiblížení se vývoji idiomorfnímu. 
Amfibol ve výbruse má barvu většinou tmavě trávově zelenou, asi 
přechodního tonu mezi barvou amfibolů hornin v prvním a druhém 
oddílu popsaných. Bližším pozorováním již prošlým okem, zvláště pak 
mikroskopem sezná se, že povaha jeho není stejnoměrná. Jevit zejména 
v mikroskopu jemné přerývané proužkování světlejší i tmavější, rovno- 
běžné i k ose vertikální. Proužkování temnější upomíná zcela na amfi- 
bolovou hmotu horniny dioritové od České Kubice v prvém odstavci 
popsanou, zejména pak amfibolové výběžky mají i svěTou i tmavou mo- 
dravě zelenou hmotu. Světlejší hmota je slaběji pleochroická s absorpcí 
značně slabší, hmota tmavší je silně pleochroická s velmi silnou absorpcí. 
Veškerá hmota amfibolová je kromě tmavších partií prostoupena pře- 
četnými velmi drobnými nerostnými uzavřeninami a póry, jež jsou často 
směrem vertikální osy amfibolu protaženy. Z toho již je patrno, že hmota 
amfibolová není v hornině původní, nýbrž druhotnou, vzniklou z pře- 
měnou z nerostu jiného. Upomíná tou měrou na některé amfiboly z diallagu 
vzniklé, že lze ji považovati za proměněný diallag. | 
Živcová zrnka jsou úplně proměněna na směs epidotu a křemene 
a drobounkých agregátů různých křemičitanů, z nichž lze určití tu a tam 
zrnko hmoty albitové a zoisitové, pak malinké zbytky původní hmoty 
XXVI. 
