6 
při nej menším za pravděpodobné, že jakási změna podmínek krystallačních 
nastala již za doby tuhnutí horniny gabbrové, a poněvadž se tu vylučoval 
amfibol místo pyroxenu, jest patrno, že svrchu zmíněný horotvorný tlak 
začal působit i již v době tuhnutí celé horniny. 
IV. 
Jiná ukázka amfibolových hornin, pocházející dle udání z Folmavy 
u České Kubice, je hornina hrubozrnná, zrna asi 5 mm i více dosahujícího, 
barvy tmavozelené, vzhledu čerstvého, slohu na pohled rovnoběžného, 
dosti značné tuhosti. 
Ve výbruse lze seznati, že je složena téměř ze samého amfibolu, jenž 
rovnoběžně jsa uložen podmiňuje zbřidličnatění horniny. Živce, které se 
podobají živcům horniny na počátku popsané, jsou zde rovněž rozloženy. 
Ž akcessorických součástí jsou zde: magnetit, pyrit, titanit a apatit. 
Amfibol jest tu vzhledu kompaktního a úplně čerstvého. Je sou- 
částí nesporně primární. Zrna jeho jsou omezena opět ponejvíce nerovně, 
ač omezení některých, zejména v pásmu hranolovém, se blíží tvaru idio- 
morfnímu. V průřezu kolmém na zbřidličnatění horniny lze pozorovati 
i amfibolové lištničky, avšak v počtu značně menším, než tomu bylo u před- 
chozích. Amfibolová zrna jeví silný pleochroismus a sice skýtají prů- 
měrně následující barevné tony, pro chvění: 
1 1 C světle žlutozelený ton s nepatrnvm nádechem do hnědé barvy, absorpce 
světelná jest slabá; 
|] b sytě zelený s nádechem do barvy modré; absorpce silná; 
|| a sytě modrozelený; absorpce střední. 
Avšak všechna zrna nemají tytéž odstíny barevné, nýbrž jedno- 
tlivé tony více méně kolísají a sice pro kmity |j ku c až do barvy kalně 
zelené, pro chvění li ku b do barvy sytě zelené s nádechem do barvy 
hnědavé, a pro chvění světla || ku a přecházejí až do barvy zelenomodré. 
Živce ve výbruse podélném téměř chybí; jen na příčném řezu lze 
konstatovali, že jsou úplně rozloženy na směs křemene a drobounkých 
zrnéček různých silikátů. Byly asi totožné se živci křemitého amfibolického 
dioritu od Č. Kubice, v druhém odstavci popsaného. 
Železné rudy jsou dosti hojné a náleží ponejvíce magnetitu, s nímž 
sdružen bývá mnohem řidčeji se vyskytující pyrit. 
Magnetit bývá roztroušen jednak mezi jednotlivými zrny amfibolo- 
vými, jednak i v nich uzavřen, a v některých bývají podlouhlé jeho kry- 
staly uloženy rovnoběžně ku štěpným trhlinám amfibolů. 
Apatit je omezen buď idiomorfně v podobě podlouhlých sloupečků, 
nebo častěji činí zrna nepravidelných obrysů. V celku je však součástkou 
vzácnou. 
XXVI. 
