natých, než dotud se za to mělo. Je-li však již u makroskopických vý- 
skytu přesné jich určení nesnadno, jest nemožné u mikroskopických aggre- 
gátň; označujeme je tudíž jen s reservou všude dále jako ,, boulangeriť ‘ — 
jméno to zvolili jsme z toho důvodu, že většina analys příbramského 
materiálu vzorci boulangeritu Pb 5 Sb i S n jest nejblíže, a pak že nikde na 
rudách zkoumaných neshledali jsme ani stopy štěpnosti podle plochy spo- 
dové a tím podmíněné kruchosti, která podle Spencera jest význačná 
pro jamesonit — - naopak jeví se vlákna přečasto dosti ohebnými. 
Boulangerit z rudonosného křemene jest černý jak železo, dosti silně 
kovově lesklý. Všecka individua jeho jsou velmi protáhlá podle vertikály, 
na hranolových plochách méně tenkých krystalů podél rýh ována. Ne- 
zřídka možno pozorovali plochy terminální; většinou činí na koncích 
krystalu úhly značně tupé, ale nelze jich blíže určití. 
Rovnoběžný srůst vláken ve zdánlivé větší jedince jest dosti hojný. 
Vlákna boulangeritu jsou brzy tenká jak vlásek, brzy poněkud silnější, 
tak že přecházejí v tenká stébla; ona jsou často ohnuta, tato na koncích 
roztřepena. Někdy se hromadí tak hustě, že vyplňují prostor docela a činí 
rnassy, jež i v mikroskopu se jeví téměř celistvými. Častěji však nejsou 
vlákna a stébla boulangeritu zplstěna tak hustě, nýbrž spojena ve sku- 
piny mřížovité a síťkovité, které tu jsou uzavřeny v krystalech křemene 
anebo sideritu, tam mezi nimi nepravidelně uloženy a obyčejně s gale- 
nitem srostlé. Individua boulangeritu zarostlá v křemení kupí se často 
pásmovitě podle hranolových a klencových ploch křemene v pěkné vě- 
nečky a obyčejně bývají nahromaděna blíže k povrchu krystalu, místy 
však i více ve středu. V sideritu převládá seskupení mřížkovité, a většinou 
nelze tu pozorovati zonárního uspořádání. Silnější stébla bývají častější 
v ocelku nežli v křemení. Mnohé průby s obojí žilovinou jeví převážnou 
až téměř výhradní koncentraci boulangeritu v sideritu. 
Jehličky isolované kyselinou fluorovodíkovou poskytly při kvalita- 
tivní zkoušce dmuchavkou reakci na olovo a antimon. 
Sfalerit. 
Tato součástka rudonosného křemene, často ve velkém množství se 
vyskytující, nezřídka jest omezena krystalonomicky; jsou to dvanácti- 
stěny kosočtverečné, jichž obrysy ve výbrusech často jsou šestiboké nebo 
přibližně čtverečné, rovnoběžné k ostrým trhlinám štěpným. Kusový 
sfalerit jest obyčejně zrnitý, jen zřídka (žíla Vojtěšská ležatá, č. 44) radi- 
álně stébelnatý a tím i barvou podobný wurtzitu, leč úplný nedostatek 
dvoj lomu a pleochroismu jej od tohoto dobře rozlišuje. 
Barva sfaleritů jest v různých, obyčejně tmavých odstínech hnědá, 
někdy (žíla Ševčínská) téměř červená anebo častěji skoro černá; ve vý- 
brusech hnědá a žlutá ve všech nuancích od průhledné bledě žluté až 
k opakní černohnědé nebo hnědošedé, jen zřídka nažloutle zelenavá nebo 
hnědočervená. 
XXVII. 
