3 
Nyní probíhá veličina u jen reálné hodnoty od nully až k bude 
tedy s ohledem na dřívější poznámku: 
/(* 0 
U. T. 
<xi+a 3 3ti 
— ; — — 
</oo * 
(1 - T° (1 - ^') ai (1 + <fóY 
(1 + q l ~ 2 u ) a • (1 — q)g~ u ) a “ (1 + H )" s e ] , 
při čemž exponent posledního faktoru jest dán součtem dvou absolutně 
konvergentních moeninových řad s proměnnými q]^p 2u , z nichž každá 
konverguje současně s k nulle pro celý intervall o <u 4-. Rozložme 
nyní integrál následujícím způsobem: 
j / (», *00 ) d v = 
ř oo 4 *«> [| q ( £ +a > ] “ (1 - &“)“* ( 1 + qlo u ) ai ^ Uu + 
o 
1 
+ j q£° + “ s) " ( . 1 — q 1 ^ 2 “)“•(! + q 1 ^ 2 “) “ 3 ] d u\ . 
Snadno se přesvědčíme, že i po připojení dotyčných faktorů řady 
£[?oo] pro všechny hodnoty integračního intervallu absolutně konvergují, 
následkem čehož v limitním případě rozhoduje jen člen prvý. Pomocí 
substituce: 
1 -gS 
1 + q% 
t 
Š 2 , resp 
1 + 
vychází konečně, pro limitu integrálu: 
lim 2 n \ f (v, z x ) d v = 
O 
1 1 CO 
= [ii„ p- + “ íj t íp(i _ -M !+ (3.) *) 
lim p 
«o + o 3 
</ co 
ai + ora 
(1 -g)— 'd $ 
J. 
kde zavedeno zkrácené označení 
: rt^ 4 i 2 =i-?’ t 
L l+ J 
*) Rovnice (3) je patrně degenerovaná relace mezi třemi integrály. Cf. § 2. 
1* 
XXIX. 
