5 
povrchu země v uvedených již krajinách, v nichž jest patrna poměrně 
mladá vulkanická činnost. Merrill má zato, že moldavity mohou býti 
stejného původu jako zaslané obsidiany a o povrchové skulptuře soudí, 
že mohla vzniknouti též oddělením částeček následkem změn tepelných 
a chemickou činností atmosferilií. Mám popsaná dvě skla za skla původu 
zemského, přirozeného, za obsidianová skla vulkanická, jejichž povrchová 
skulptura vznikla chemickou korrosí. Dle zprávy Merrillovy nacházejí 
se našim podobné obsidiany dosti často v západních státech amerických. Již 
Humboldt 1 ) popisuje z okolí Papayanu v Columbii obsidianové pumy, 
jež mají podobu slzí neb koulí. Jejich povrch jest hrbolatý a barva různá. 
Zajímavo jest, že místo, odkud tyto obsidiany rozšířené v celém údolí řeky 
Caucy, pocházejí, dosud určitě známo není, takže se předpokládá namnoze 
roznášení vodou nebo praobyvateli. 
Z těles příbuzných s našimi obsidiany uvedl bych ještě vulkanickou 
pumu z Columbie vyobrazenou Bergtem 2 ). Skládá se z obsidiano- 
vitého pyroxenického andesitu a má tvar ellipsoidický. Na povrchu 
pokryta jest menšími i většími jamkami s jemně tečkovaným dnem. 
Někdy jest více jamek spojeno v kanálek a Bergt připomíná velikou 
podobu s mnohým moldavity. B e r g e a t 3 ) uvádí z Liparských ostrovů 
co produkt poslední erupce Moníe Pelato celistvé obsidianové pumy a 
úlomky (střepy). Předpokládá, že ku konci erupce v kráteru vystupu- 
jící tuhotekuté massy nemohly již zadržeti náhlou expansi plynu se 
spodu vystupujících, takže poslední zbytek sklovitého magmatu byl vy- 
hozen a rozptýlen v podobě obsidianových střepů. Z jiného místa uvádí 
též zelený obsidian. 
Wichmann 4 ) nalezl na Timoru černé obsidianové koule se svraště- 
lým povrchem, jejichž sklo má zelenavou barvu a obsahuje mikrolithy. 
Suess je zařazuje mezi marekanity, k nimž náležejí též obsidianové 
koule z okolí tokajského. Tyto nalezl B e u cl a n t 5 ) na různých, blíže 
neoznačených lokalitách v pohoří Patko mezi Prešovem a Tokajem a nej- 
větší měly až 20 cm v průměru. Jsou na povrchu dosti pravidelně rozbráz- 
děny a brázdy skoro kolmé k určité ose. Velké brázdy jsou často rozděleny 
menšími rýhami a hřebeny mezi rýhami jsou nepravidelně zoubkovány. 
Beudant má je za vulkanická skla vyhozená ve stavu těstovitém. 
h A. v o n Humbold t. Essai géogn. sur le gisement des rochés dans 
les deux hémisphěres. 1823. 
2 ) W. Reiss u. A. Stůbel. Reisen in Sůdamerika. Geolog. Studien 
in der Republik Colombia. II. Petrogr. bearbeitet von W. Bergt, Berlin 1899, 
p. 177 a tab. VIII. 
3 ) A. Bergea t. Die aeolischen Inseln. Abhdlg. der kon. bayer. Akad. 
Wiss., 20 Bd., Můnchen 1900. 
4 ) A. Wichmann. Beitr. zur Geologie Ost-Asiens u. Australiens. Bd. II. 
Gesteine von Timor. 1882 — 7, p. 21. 
5 ) Beudant. Voyage en Hongrie 1822, II., p. 213. 
XXX. 
