6 
Dle S u e s s e připomíná též Kunz * 2 3 4 ) moldavitům podobné obsidianové 
oblázky z okolí Santa Fé v Novém Mexiku. V rozmluvě vyjádřil prý se 
však K u n z, že jest výskyt těchto obsidianů velmi pochybný. Výše 
popsané dva americké obsidiany mohou však zprávy K u n z o v y jen 
potvrdili. Na povrchu některých mexických obsidianů (Otumbo) vyskytují 
se prohlubinky v podobě šňůr perlových seřaděné. Celkem však možno 
říci, že na žádném dosud popsaném vulkanickém produktu nejeví po- 
vrchová skulptura tak značnou příbuznost s onou mnohých moldavitú 
jako na popsaném zde obsidianů z Cali v Columbii. 
Uvažme nyní důvody, které se uvádějí proti zemskému vulka- 
nickému původu moldavitú a t. zv. tektitů vůbec. V první řadě jest to 
různost povrchu. Povrchová skulptura, jak se vyskytuje na t. zv. tektitech, 
není však výhradnou vlastností těchto těles, neboť jamky a hluboké žlábky 
probíhající též napříč hranami vyskytují se též na prvním tuto popsaném 
obsidianů. Též známá hvězdicovitá skulptura na povrchu mnohých molda- 
vitů byla shledána v úplném souhlasu na valouncích z alžírské Sahary. 
Dle Ábela 2 ) vznikla činností vzduchu popohánějícího písek za stálé 
rotace příslušných těles. Obsidianový balvan, který vyobrazuje Bergt 
(viz str. 5.) na tab. VII., jest pokryt červovitě stočenými chodbami podob- 
nými těm, jež se často vyskytují na povrchu billitonitů. 
Nepřítomnost mikrolithů v tektitech nesvědčí proti jejich vulka- 
nickému původu, neboť známe mnoho obsidianů 3 ) např. severoamerických, 
které žádných mikrolithů, globulitů a ani plynných bublinek nemají. 
Tektity při žíhání nepěníce se tají, kdežto většina obsidianů nabobtná 
a snadno se roztápí v pemzovitou hmotu. Tak chová se většina obsidiaxrů, 
ale ne všechny. Některé chovají se docela jako t. zv. tektity. 
Obsidiany zelené nejsou sice příliš hojné, přece však jsou známé. 
Pěkně světle trávově zelený znám jest od kostela Aasu v údolí Hvítá na 
Islandě, o zeleně průsvitném obsidianů z Marshag Hillu u Adenu zmiňuje 
se Niedzwiedzk i. 4 ) Žlutozelenou nebo zeleně hnědou barvu mají 
některé obsidiany z Reál del Monte a Otumbo v Mexiku. 
Některé t. zv. tektity, zejména australity, rozlétly se při řezání prudce 
na kusy. Právě tak chovají se mnohé marekanity 5 ) a na kusy rozpadla 
se při řezání též obsidianová koule snad z Indie pocházející a Damou- 
r e m 6 ) popsaná. Suess zařazuje ji mezi billitonity. 
Ů F. Ku n z. Gems and precious stones oí North- Amerika. New York, 1890, 
p. 168. 
2 ) O. Ábel. Uber sternfórmige Erosionssculpturen ayf Wustengeróllen. 
Jalrrb. der k. k. geolog. Reichsanstalt, Wien, 1901, p. 25. 
3 ) Rosenbuscli. Mikr. Physiogr. der mass. Gesťeine. 1896, p. 626. 
4 ) O. Niedzwiedzk i: Obsidian von Aden. Sitzber. Wiener Akad., 63, 
1871, p. 594. 
6 ) J- W. J udd. On marekanite and its allies. The geolog. Magazine. 1886, 
p. 241. 
6 ) D a m o u r. Comptes rendus, 1844, 18, p. 46. 
XXX. 
