9 
od žloutkového vaku přibližně kulaté nebo elliptické, a místy byly spojeny 
po několika v malé skupinky. Když však vnikají do sliznice a mezi její 
jednotlivé vrstvy, nabývají velmi různých tvarů. Na volném povrchu 
jejím oploští se a mají basi něco rozšířenou. Z té vyniká později jeden, 
nebo i více silných tupých výběžků, které vrůstají buď kolmo do sliznice, 
anebo šikmo se v ní rozbíhají. Podobné výběžky jsou od nich vydávány 
i do nekrotické drti. Jejich tělo, které eventuelně při povrchu sliznice je 
rozšířeno, dostává se za výběžky clo sliznice a někdy znovu naléhá plošší, 
širokou basí na další vrstvu, slizničních buněk. Tyto buňky trofoblasti- 
ckého epiblastu, oddělené od žloutkového vaku, postupují jako samostatná 
individua, amoebám jsouce podobny, vždy hlouběji a hlouběji do sliznice, 
až cirkulární vrstva svalová jim staví jakousi hráz. V pozdních stadiích 
březnosti i trámce svalových buněk jimi bývají rušeny, tak že některé z nich 
se nacházejí svými basemi ve vrstvě svalstva cirkulérně uloženého. Při 
postupu svém ničí slizniční tkáň a zaujímají někdy ve své tělo její elementy. 
Jejich struktura je dosti komplikovaná. Protoplasma jejich sestává 
z části hustší, jemně síťovité, ba spíše alveolární skladby, a z části řidší 
složené ze sítě hrubších, často přímých trámců. Hrubá tato vlákna barví 
se haematoxylinem dosti temně a jeví se jako body při příčném řezu. 
(Obr. 3.) Jejich síť obejímá často v malé vzdálenosti jádro, ale nikdy 
zúplna, poněvadž ono je vnořeno více nebo méně daleko v hustší část pro- 
toplasmatu. Jindy uložena je v buňce jako příčný pás. Oba oddíly proto- 
plasmatu popisovaných buněk dosahují obyčejně až k jejich povrchu, 
každý na svém pólu buněk, a jsou zde zhuštěny v teniČkou zevní vrstvu, 
která dělá dojem jemňounké blanky (membranose Grenzschicht.) Tuto 
vrstvu pro to plasma tu buněk troíoblastického epiblastu jsme na nich po- 
psali již v té době, kdy souvisely ještě se žloutkovým vakem. Hustší 
část jejich protoplasmatu nachází se obyčejně tam, kde stýkají se se Za- 
chovalou sliznicí, nebo, když jsou uloženy zcela jen v drti rozpadové, 
směrem tím, kde utvářené součásti jsou hojněji obsaženy. Málo kdy na- 
cházíme hustší protoplasma uloženo na periferii celé buňky, řidší v centru. 
Tělo buňky chová jedno, dvě i více jader, která uložena jsou mírně ex- 
centricky, jsou elhptická, kulatá, ledvinitá, dvoulaločná i několikalaločná. 
Bývají s jedné, se dvou stran smáčknuta, bisquitovitá, zašpičatělá, jsou 
tedy mnohotvárná. Kde buňka prodírá se do spodnějších vrstev sliznice 
a bývá tlakem súžena, postupuje skrze toto súžené místo i jádro a je zde 
stištěno v bisquitový tvar. Jeho blanka jaderná je poměrně tenká a obe- 
jímá síť hrubých vláken a zrn chromatinové substance. Chová se podobně, 
jako protoplasma. Kde naléhá na hustou část protoplasmatu, je hustší, 
na opačné straně řidší a má obyčejně několik homogenních nucleolů s te- 
ničkou blankou. Tyto barví se často v centru růžově cosinem uvnitř 
blanky, obarvené haematoxylinem. Mimo jádra popsaného vzhledu leží 
v protoplasmatu některých uvolněných epiblastických buněk, menší, 
skoro kulatá jádra. Bývá jich od jednoho do pěti v jedné buňce. Tato 
XXXI. 
