10 
jádra jsou velmi jasná, mají jemňounkou řídkou síťku chromatinové 
substance a barví se haematoxylinem jasně, eventuelně haematoxylinu 
i nepřijímají. Jsou to dle struktury i velikosti s největší pravděpodobností 
jádra fixních vazivových buněk sliznice, která zbyla v buňkách trofo- 
blastického epiblastu po assimilaci, příslušných k nim buněčných těl. 
Jsou později též assimilována, ba nacházejí se již asi ve stavu rozpou- 
štění, jak o tom svědčí jasný, jakoby vyluhovaný jejich vzhled s málem 
chromatinové substance. Dle toho, že amoeboidní výběžky popisovaných 
buněk, jakož i část těla jejich obrácena ku resorbované tkáni je složena 
z hustšího oddílu pro topí asmatu, nutno souditi, že protoplasma této části 
buňky stejně jako hustší, přiléhající oddíl jádra, přizpůsobilo se i morío- 
logicky ke zvýšené cytol\ tické a assimilační činnosti. Druhý oddíl buňky 
0 protoplasmatu řídkém slouží snad teprve druhotné přeměně látek vstře- 
baných a nahromadění jich jako látek zásobných. Pro to mluví ta okolnost, 
že v praeparátech, které po konservaci v roztoku Zenkerově byly dány 
do roztoků, chovajících kyselinu osmičelou, objevily se právě zde hojné, 
velké i drobnější kapky, až i jemné prachovité kapičky tukové, černě 
zbarvené. V hustším protoplasmatu objeví se jen zřídka jemná černá kapka. 
Právě popsané buňky zachovávají se po celou zbývající dobu březnost. 
a dají se dokázati v centrálním pásu tertiární komůrky i po porodu. Při 
eliminování zbytků rozpadlé sliznice po porodu jsou i ony destruovánv. 
Tkáň periferní zóny kryptální, nevykazuje proti nálezům, popsaným 
v předešlém stadiu, žádných charakteristických změn. Celá tato zóna je, 
až na basální vrstvu rozpadlá, stejně jako septum doplňku, v nekrotickou 
drť, smíšenou s čerstvými i změněnými haemorhagiemi, s hojnými, pykno- 
tickými, v různém stupni rozpadu se nacházejícími jádry, jakož i s roz- 
padajícími leukocyty. Četné buňky trofoblastického epiblastu choria 
zvětšují se nad periferní kryptální zonou. V konečných stadiích březnosti 
1 některé z nich oddělují se zde od ostatních a, úplně totožné jsouce s právě 
popsanými oddělenými buňkami žloutkového vaku, vnikají do nekrotické 
drti. 
Zbývá zmíniti se o tom, že dle popisu podobných buněk, vyskytu- 
jících se v embryonální komůrce myší, mohla by vzniknouti pochybnost, 
jestli buňky, oddělené od žloutkového vaku a malé části choria, nejsou 
původu mateřského, jak to tvrdí D i s s e. U sysla je zcela nemožno my- 
sliti na tento původ. Neboť ve sliznici komůrky nemohou dle našich nálezů 
vzniknouti. Nenacházíme jich v ní nikde, ještě v té době, kdy již buňky 
trofoblastického epiblastu žloutkového vaku nabyly úplně jejich charaktery. 
Dále v té době, kdy nejdříve se s nimi setkáváme v nekrotické drti a na 
povrchu sliznice, zmizel celý epiblastický povlak žloutkového vaku, sou- 
časně ve všech skoro buňkách od něj se oddělil, ale leží tu ještě blízko 
něho. Pro jejich původ z trofoblastického epiblastu svědčí i ta okolnost, 
že na okrajích žloutkového vaku je možno vždy, i v dosti pozdních do- 
XXXI. 
