11 
bách březnosti najiti přechody mezi nimi, a buňkami, patřícími zřejmě 
trofoblastickému epiblastu ehoria. 
D i s s e našel, že podobné buňky vcestují do tkáně komůrky myši 
z jejího okolí. Po podobném pochodu není u sysla ani stopy. Uvedené 
buňky omezeny jsou vždy na rozsah žloutkového vaku a teprve značně 
pozdě — a to velmi zřídka — - dostane se některá pod periferní kryptální 
zónu. Dále však centrálněji uložená, basální vrstva sliznice, která jediná 
intaktní z periferní kryptální zóny zbývá a skrz níž by popsané buňky 
do retikulární vcestovati musily, nechová jich nikdy. A vyjma retikulární 
zóny a rozpadlé povrchové vrstvy kryptální zóny nejsou nikde jinde ani 
v komůrce ani v částech mezikomůrkových. Dle toho spíše možno souditi, 
že snad i u myši buňky. Dis sem popsané, jsou původu embryonálního. 
Shodují se nápadně skladbou i velikostí svou s útvary právě popsanými. 
V předešlém stadiu jsme uvedli, že syncytium, povstalé z mateř- 
ských uterinních epithelií, vniká slabými výběžky mezi povrchové ka- 
pillary interkryptálních sept a přiléhající k nim deciduální buňky. Po- 
vrchní kapillary sept jsou jím brzo úplně obej hnány. Syncythium vrůstá 
pak podle kapillar dále do interkryptálních sept, vydávajíc mimo to nové 
výběžky, které vnikají i mezi deciduální buňky a rozdělují je v malé sku- 
pinky. Za výběžky mateřského syncytia postupuje mesenchym embry- 
onálních klků i s cévami. Současně zvětšují se krevní kapillary inter- 
kryptálních sept, objaté syncytiem, stáčí se vlnitě i spirálně a vytváří 
široké krevní prostory mateřského, placentárního labyrintu, který všude 
je proplétán placentárním labyrintem foetálním. (Obr. 18., 19. a 21. 
druhého dílu.) Placenta roste mohutně nejenom těmito pochody, ale 
i zvětšováním se buněk deciduálních. Asi v době, kdy sekundární komůrka 
dosáhla délky 18 mm a šíře 15 mm, poskytuje placenta následující vzhled. 
Na příčném řezu tertiární komůrkou má tvar poloměsíčítý se zaoblenými 
rohy. Rohy těmi vystupuje asi o 2 mm nad sousední stěny komůrky. Šíře 
její obnáší asi 12 mm a největší tlouštka asi 3 -5 mm. Již makroskopicky 
dovolují praeparaty barvené haematoxylinem a eosinem rozeznati v ní dvojí 
tkáň. Jednu, která se barví temněji na fialovo a vystupuje ode stěn ko- 
můrky, jako pruhy široké při basi asi P2 mm, dostihující asi dvě třetiny 
tlouštky placenty svým zaobleným užším koncem. V nich probíhají po- 
délně makroskopicky znatelné dutiny. Tyto pruhy jsou zbytky inter- 
kryptálních sept. Prostory mezi nimi jsou zaujmuty mnohem jasnější 
tkaní, která vytváří nad každým šeptem malý, nízký hrbol a sestává 
z placentárního labyrintu. Povrch placenty kryt je ještě jasnější, jem- 
ňounkou, sotva znatelnou vrstvičkou allantochoria, jež vždy mezi dvěma 
intdrkryptálními septy vnořuje se konickými tenkými výběžky do pla- 
centárního labyrintu, ale base placenty jím nedosahuje. Tyto výběžky 
jsou tvořeny řídkou tkaní primárních klků. (Obr. 5.). Čím starší stadia 
placenty prohlížíme, tím více rozsahu nabývá placentární labyrint a tím 
více slábnou jak interkryptální septa, tak i primární klky, tak že jsou 
XXXI. 
