14 
široké a jsou nepříliš zřetelně podélně žíhány. Konečně symplasmata tato 
úplně mizí. 
Deciduální tkáň interkryptalních sept nezachází však jedině touto 
formou degenerace. Nacházíme zde různě hojně roztroušených degeneru- 
jících deciduálních buněk, u nichž rozpad začíná pyknosou jádra, zhuš- 
těním protoplasmatu buňky a zmenšení buňky a končí v rozpadu a ko- 
nečné resorbei její. Někdy degenerující buňky tyto chovají trochu pig- 
mentu. Na konci březnosti zmizí z interkryptálních sept skoro všechny 
deciduální buňky a útvary z nich povstalé. Interkryptální septa pak se- 
stávají skoro jen ze širokých pruhů hustého tmavého syncytia s velikým 
množstvím jader. (Obr. 8.). 
Četné krevní kapillary, jakož i praekapillarní a postkapillarní cévky, 
jež probíhají v interkryptálních septech radiárně, eventuellně podélně, 
nabývají souběžně se zvětšováním se deciduálních buněk stále většího 
lumen, až změní se v nepravidelné, široké krevní dutiny, které tvoří v sep- 
tech mnohonásobně anastonosující hustou síť. (Obr. 5.). Rozšiřování 
krevních dutin je vázáno na zvětšování se deciduálních buněk, ke kterým 
jejich endothelialní buňky těsně naléhají a jež ve vzrůstu jich sledovati 
musí. Jelikož deciduální buňky jsou ve všech rozměrech větší a zvětšily 
se i plochy jejich, které na dutiny krevní hraničí, musí jak délky, tak šíře 
jejich přibýti. To je bezprostřední příčina vzrůstu dutin krevních. Jejich 
rozšíření je zajisté sledováno zleněním krevního oběhu. Tím je dána možnost 
lepší diffuse a osrnosy z mateřské krve do krve embrya. Vždy a všude 
nacházíme, že tyto dutiny jsou bezprostředně obklopeny zvětšelými en- 
dotheliálními buňkami, které mají protoplasma s jádrem uloženo ob- 
vykle v malé prohlubince mezi sousedními skupinkami deciduálních 
buněk. Ostatním, plochým, mnohdy při šikmém řezu těžko postřehnutelným 
tělem, pokrývají až k sousední endothelialní buňce skupiny deciduálních 
buněk, které jako větší i menší hrboly do lumen krevních prostorů vy- 
čnívají. (Obr. 9.). S pokračující březnosti roste šíře krevních dutin sept. 
Ony, které jsou v centru krypt uloženy, měří až 04 mm. Proti deciduál- 
ním útvarům ohraničeny jsou tedy všude zvětšenými endotheliálními buň 
kami. Jinak je tomu však tam, kde syncytium mateřské při vnikání svém 
nalehne na jejich endotheliální výstelku. Tu možno zprvu viděti ještě, že 
na vnitřní plochu syncytia, — které obklopuje krevní prostor, buď kolem 
dokola, nebo jen z části, — nasedají zvětšené, epithelioidní, endothelové 
buňky. (Obr. 10.). Tyto poměry mění se rychle dále a proto možno je 
pozorovati dosti vzácně. Obyčejně endotheliální povlak krevních prostor 
pod syncytiem rychle zmizí a syncytium naléhá direktně na krevní, ma- 
teřskou dutinu. Jako ohraničující vrstva krevního prostoru funguje jen 
vnitřní jeho povrch, který je něco zhuštěn. Endotheliální povlak krevních 
dutin zaniká uvolněním se jeho jednotlivých buněk a odplavením jich do 
krevního oběhu. Tam pak asi podlehnou degeneraci. Pro tento pochod 
svědčí obrázky výše uvedené. Bohužel nemohli jsme vzdor pečlivému 
XXXI. 
