18 
hrboly syncytia s mnoha jádry, které povstaly již při vnikání primárních 
klků do krypt, a o nichž jsme se dříve při popisu příslušného stadia 
zmínili. Tyto útvary později se vyrovnávají. Jsou roztahovány do plochy 
a spotřebovány ke krytí zvětšujících se klků. Jádra syncytia při krev- 
ních prostorách labyrintu, která zprvu jsou pravidlem větší nežli jádra 
trofoblastického epiblastu zmenšují se při tom, když syncytium je rozpí- 
náno, ztenčováno při vzrůstu placentárního labyrintu. Zmenšení jich je 
provázeno zhuštěním jejich chromatinové substance, takže jádra syn- 
cytia stávají se současně temnějšími, nežli byla dříve, a temněj- 
šími, nežli jádra trofoblastického epiblastu. Buňky trofoblastického 
epiblastu někdy zvětšují se něco ke konci březnosti, ale jsou vždy dobře 
rozeznatelný od syncytia. Ve velikosti jejich bývá rozdíl dle toho, nachá- 
zej í-li se blíže či dále od lumen komůrky. Při zevní ploše placenty 
jsou větší nežli uvnitř. Zdá se, že tento rozdíl je podmíněn stupněm roz- 
šíření krevních dutin labyrintu mateřského. Kde jsou dutiny tyto širší, 
jsou stěny jejich složené ze syncytia a buněk trofoblastického epiblastu, 
na ně naléhajících, ztenčeny. (Obr. 13.) Ani v těchto stadiích nemáme 
žádné známky, že by splývaly se syncytiem. 
Do plochy rozšířené base primárních klků jsou kryty, jak dříve bylo 
uvedeno, jednovrstevným, trofoblastickým epithelem, který připojuje se 
při přechodu do postranních stěn klku, na syncytium uterinních epithelií 
a u mladších stadií často pokračování své zde nachází v souvislém po- 
vlaku trofoblastického epiblastu. Od mesenchymu primárního klku dělen 
je tenkou homogenní blankou, stejné skladby s homogenní blankou, které 
bylo vzpomenuto při popisu žloutkového vaku a choria. (Obr. 14.) Tato 
homogenní blanka končí při syncytiu a dovoluje lépe rozeznati trofobla- 
stický epiblast i v pokročilých dobách březnosti, kdy naléhá, maje formu 
nízkokubických buněk, direktně na deciduální buňky, zachované z basalní 
vrstvy sliznice. — Subseptální část sliznice kryptální zóny je zachovávána, 
jak jsme dříve uvedli, jen pod interkryptálními septy. Pod basemi krypt 
rozpadá, je zkapalněna a zresorbována úplně od klků, které base krypt 
uzavírají. (Obr. 15.) Dutina, která po rozpadlé její tkám zbývá, stává se 
nižší následkem rozpínání komůrky do šíře a je úplně vyplňována placen- 
tárním labyrintem rozšířeným do rozsahu primárních klků. Placentární 
labyrint je však zde kryt proti ní nebo po jejím vymizení proti decidu- 
álním, subseptálním buňkám, teničkou vrstvou embryonálního mesenchymu 
eventuelně později vaziva, s homogenní blankou a trofoblastickým epi- 
thelem. Výše zmíněný rozpad deciduálních buněk subseptální vrstvy 
zasahuje dosti daleko stranou do rozsahu decidulání tkáně pod interkryp- 
tálními septy ležící, z níž zbývají jen centrálně uložené partie. Části, zde 
zbylé, prodělávají stejné změny, jako deciduální tkáň sept. Rozpad zasa- 
huje dosti daleko též do hloubky do basální vrstvy a zastavuje se oby- 
čejně ve vrstvě, kde probíhají velké, venosní pleteně, parallelně se svalo- 
vinou uložené. Mnohdy pokračuje až k endothelové výstelce ven, tak že 
XXXI. 
