19 
není vzácným zjevem, když je některá z menších cevek otevřena, a k roz- 
padové drti mísí se hojné haemorrhagie. Velké venosní cévy zůstávají 
však obyčejně roztržení ušetřeny, ač stěna jich sestává místy jen z endo- 
thelu. (Obr. 16.) V pozdních dobách březnosti téměř všechny rozpady 
i haemorrhagie jsou resorbovány, tak že skoro pod celou placentou, vyjma 
pod centrálními částmi sept, nachází se zevní část basální vrstvy kryp- 
tální zóny sliznice. Tato vrstva byla popsána již dříve, stejně jako i cho- 
vání se jejích cev, hlavně arterií, jejichž svalová vrstva změnila se ve 
vrstvu velkých buněk, buňkám deciduálním velice podobných. Ná- 
sledkem rozšíření původně malých arterek nejsou uloženy jejich svalové 
buňky v souvislé vrstvě, nýbrž bývají od sebe odděleny menšími deci- 
duálními buňkami, povstalými z adventitie. (Obr. 17.) — Velmi důležitá 
je funkce takto zvétšelých svalových buněk po porodu. Následkem zkrá- 
cení stěn komůrky po vypuzení foetu, zkrátí se i jejich arterie a svalové 
jejich buňky hluboce vyniknou do jejich lumen, takže místy ho úplně 
ucpou. (Obr. 18.) Tím je zbavena placenta největší části svého přítokukrev- 
ního a musí degenerovati. Deciduální buňky basální vrstvy stále chovají 
mezi sebou malé zbytky základní hmoty, která však nedává reakci, ani 
collagenní, ani elastických vláken. Zvětšují se značně, a mají ke konci břez- 
nosti až 60 n délky, 12 [i šíře. Deciduální změny mnohdy zasahují ve 
zmenšené míře podél cev až do vaziva, vloženého mezi svalové vrstvy. 
Sliznice přídavků komůrky je hladká a je sesílena jen při sekun- 
dárním listí mezikomůrkových částí uteru, kde chová radiární řasy se 
řasami sekundárními. Všude jinde je teničká, krytá nízkokubickým ute- 
rinním epithelem, z něhož místy do ní vnikají dlouhé, vytažené žlázy. 
Někde zdvihají se na ní jen mikroskopem znatelné řasy. Její vazivo dává 
všude reakci collagenní i elastickou. Nebyla tedy sliznice mezikomůr- 
kových částí ani po vtažení svém do tertiární komůrky nijakým způsobem 
hlouběji změněna. (Obr. 19.) Natažením je jenom velice ztenčena a 
její primátní řasy i septa interkryptální vyrovnány. 
Makroskopické změny embryonálních blan byly popsány již výše. 
Allantochorion pokrývá jako slabá vrstva placentu a je v pozdních 
stadiích březnosti tam, kde placenta přikládá se kraji svými knoflíkovitě 
přes část rozpadlé, periferní, kryptální zóny, přitištěna k hladkému choriu, 
s nímž splývá. Následkem toho značná část periferní kryptální zóny je 
uložena pod rozšířený okraj placenty a je od něho oddělena jen vloženým, 
řídkým, embryonálním vazivem. Toto má na své, zevně hledící ploše 
povlak trofoblastického epiblastu, známého vzezření. Od něho oddělily 
se některé buňky, které vykazují ke konci březnosti různé stavy degene- 
rační, a vnikly do rozpadlé drti. Pod souvislým povlakem epiblastickým 
uložena je i zde homogenní blanka, která před okrajem placenty často 
mnohonásobně zprohýbána bývá, ztenší se a valně končí. — Poslední 
buňky epiblastického povlaku choria přikládají se na okraji placenty 
k syncytiu labyrintu placentárního. 
XXXI 
2* 
