ROČNÍK XIX. 
TŘÍDA II. 
ČÍSLO 32. 
Působení kysličníka vodičitého a sodičitého 
na soli vizmutové. 
Napsali 
Jos. Hanyš a 01 . Kailauner. 
(S obr. v textu.) 
(Předloženo dne 10. června 1910.) 
Od roku 1818, kdy podařilo se Brandesovi a Buehholzovi 1 ) 
připraviti kysličníky vizmutové, které obsahovaly větší procento kyslíka 
než kysličník odpovídající formuli Bi 2 0 3 , pracovalo mnoho badatelů o pro- 
hloubení poznatků na tomto poli. Vodítkem byly tu většinou práce 
Arppeho 2 ), který oxydací sloučenin trojmocného vizmutu dospěl 
k řadě produktů kyslíkatějších. Resultát veskrze tu vykonaných prací 
nevedl dle udání Gutbiera a Biinze 3 ) dosud k určitě charakteriso- 
vané sloučenině a výsledky různých badatelů stojí i ve vzájemném odporu. 
V literatuře jeví se chaos v popisovaných sloučeninách získaných různými 
badateli i za jinak stejných podmínek preparačních. Výchozím materiálem 
mimo vlastní vizmut byly všechny možné jeho sloučeniny; prostředkem 
oxydačním celá řada oxvdačních činidel, z nichž užito též kysličníka vodi- 
čitého a sodičitého. 
Prvý, kdo všiml si vlivu kysličníka vodičitého na sloučeniny vizmu- 
tové, byl Schonbein 4 ) roku 1864. Seznal, že působením kysličníka 
vodičitého na vizmut oxydhy drát vzniká žlutý produkt, který reagoval 
s jodidem dras lnatým a škrobovým mazem. Obsáhlejší studii o vlivu 
kysličníka vodičitého v prostředí alkalickém na soli vizmutové publikoval 
b Bucholz a Brandes: Schw. 22. (1818) 23. 
2 ) Arppe: Pogg. Ann. 64 (1845) 238. 
3 ) Gutbier a Bůnz: Z. anor. Ch. 48 (1905) 162 a 294; 49 (1906) 432; 50 
-(1906) 210; 52 (1906) 124; 59 (1908) 143; Sitzb. der phys. med. Gesel. Erlangen 
39 (1907) 172; 40 (1908) 90; 40 (1908) 96. 
4 ) Schonbein: Jour. prakt. Chemie 1864. 59. 
Rozpravy; Roč. XIX. Tř. II. Čís. 32. 
XXXII. 
1 
