13 
finden, die sowohl inter — wie intracellular sich verbreiten,“ Gautier 
(1908, pg. 67) vedle jiných autorů pak dokonce stanovil, že Melanipyrum 
pratense s oblibou zapouští svá haustoria do mykorrhiz buků, což by se 
glykogenovým bohatstvím těchto dalo lehce vysvětliti atd. Je tedy zcela 
možno, že i v mykorrhizách bukových usídlují se sekundární endoparasiti 
a sice po případě i ve vrstvách mykoirhiz, jež již houbami mykorrhizovými 
parasiticky jsou provrtány. Nicméně o daleké většině intracellulárních 
haustorií, jež jsem nalezl, mohl jsem se beze vší pochyby přesvědčiti, 
že náležela hyfám plášťovým a sice těm, jež byly vlastními houbami my- 
korrhizovými. 
A tak zbývala by vlastně jen otázka, zda snad plást houbový není 
tvořen dvojími plísňovými elementy, z nichž vrstva hyí vcházejících v nej- 
těsnější spojení s povrchem kořínku náležela by jedné, korová vrstva 
pseudoparenchymatická z velkých buněk sestávající pak druhé kategorii 
hub; tyto pak podcházejíce tříslovinnou vrstvu anebo rozrážejíce réseau, 
eventuelně i účastníce se místy jeho tvoření mohly by po způsobě para- 
sitickýcb haustorií pronikati do vnitra buněk. Věc mohou ovšem pouze in- 
fekční pokusy rozhodnouti. Ostatně pro mykorrhizy jako celek, jak jsem 
je zde stále líčil, nemá věc většího významu, jelikož v každém případě 
obě komponenty, jak na praeparátech viděti, tvoří harmonický komplex. 
Lví podíl na tvoření mykorrhiz měly by ovšem hyfy tvořící tříslovinnou, 
event. i glykogenovou vrstvu a réseau („vlastní houby mykorrhizové“). 
Ostatně již ve hlavních ztloustlých mykorrhizových osách „řebříčko- 
vitých“ mykorrhiz jeví hyfy plášťové tendenci prorůstati intracellulárně. 
Lze totiž sem tam u nich ve vnitřních vrstvách korových tolikéž zastihnouti 
tlustá haustoria. Ve starých pak mykorrhizách vycházejí mnohdy parasi- 
tické tendence hub mykorrhizových úplně na jevo a vlákna počínají žiti 
zcela intracellulárně. Dalších stadií vývoje tohoto jsem nezastihl. Nemohu 
tedy tvrditi, že by se chovala houba destruktivně ku kořínku. Tolik je ale 
jisto, že v odumírajících korách sekundárně tloustnoucích mykorrhiz houby 
plášťové prorůstati mohou křížem krážem hynoucí pletivo. 
Nemohu tedy souhlasiti se Sarauwem (1903, pg. 12), který 
pointuje, že nevniká houba nikdy do lumina buněčného, nýbrž že zůstává 
intercellulární. Jeho údaje týkají se réseau, které dle něho časem vysýlá 
jakási haustoria do vnitř buněk; než tyto výběžky jsou prý vždycky obklo- 
povány stěnou buněk korových: „Jamais je n’ai vu des filaments intra- 
cellulaires au racines du hétre.“ Jeho vyobrazení (č. 8. Revue mycologique) 
vskutku předvádí část réseau, takže moje údaje týkají se zjevů jím nepozo- 
rovaných. 
Zajímavo je, že ačkoliv ,,tříslovinná“ vrstva hyf u velkých mykor- 
rhiz ustupuje do pozadí, glykogenové hyfy zde přece nechybí. Jen užšími 
se stávají. Uhlohvdrátů, jež by byly haustorií z kořínků resorbovány, je 
tedy v pláštích dostatek, takže opět mohou býti reservovány ve zvláštních 
orgánech. Neboť není možno vykládati, že by na př. z ,,řebříčkovitých“ 
XXXV. 
