15 
Po této stránce daly by se do jisté míry vykládati mykorrhizy jako 
hálky, t. j. jako pro parasita účelné výtvory. Bylo by se možno domnívati, 
že rostlina hromadí tříslovinné jakési látky právě pro houby, jež do její 
kořínků vnikají, právě tak jako hromadí v jiných případech škrob, bílko- 
viny atd., jež pak parasit konsumuje. A jmenovitě u habru bylo by možno 
označiti šikmé' palissády s tohoto stanoviska jako živné pletivo. Vskutku 
u mykorrhiz bukových shledáváme jen málo škrobu, je-li vůbec v nich 
přítomen. Možno by bylo dále se domnívati, že tříslovinným těmto látkám 
přísluší glykosidieká jakási konstituce, jakou se na př. vyznačují třísloviny 
dřeva olšového (Czapek, Biochemie II., pg. 275. Nierenstein, pg, 18) . 
Bylo by lze však očekávati, že mají-li jiti látky tyto infikujícím organi- 
smům tak k duhu • — ■ a tu by musila očividně jejich koncentrace býti jinou 
— tyto usídlovaly by se po výtce ve vnitru tříslovinných buněk samotných. 
Ale nelze naopak popříti, že dokonce rozrůstání houby kladou ,, třísloviny” 
značný odpor, takže v typických mykorrhizách opětuje se stále týž kara- 
kteristický obraz. Nad to odporuje tomu naprosto chování se hub ve spe- 
ciálním případě oněch velkých mykorrhiz, kdež vystupuje houba vskutku 
beze značného omezování se strany kořínku. lij 
Tu však lze pozorovati, že třísloviny zůstávají v poměru jejím ku 
pletivu kořínku jaksi stranou, že haustoria tíhnou do jiných buněk míjejíce 
buňky tříslovinné. Jakoby vskutku tyto druhé buňky pro ně skýtaly lepší 
nebo aspoň pohodlněji dosažitelnou potravu než třísloviny. V souhlase s tím 
mění se také do jisté míry výměna látek v pláštích, neshledáváme zde 
většinou již distinktních vrstev tříslovinných. Z epifyta stává se endofyt. 
Že však ani zde třísloviny nepozbývají původní své funkce, viclitelno 
z míst, v nichž — děje se to na př. v sousedství některých silnějších základů 
mladých kořínků — se objevují bývalá velká a snad i čerstvá množství 
,,tříslovin“ v buňkách kůry kořínkové. Tu hned se objevuje réseau, sestá- 
vající z jemných vláken houbových. Dokumentují tedy, myslím, jasně tyto 
velké mykorrhizy vlastní tendence mykorrhizových hub: hledání vhodné 
výživy v kofíncích. Následkem toho jeví se poměr jejich ku hostícím ko- 
řínkům clo značné míry parasitickým. Ne sice úplně, poněvadž destruktivně 
houby ty nevystupují, ačkoli E n g 1 e r e m poprvé popsané ,,Hexenbesen- 
formen“ (cit. dle Múllera, 1907, pg. 200), jimžto podobné vystupují 
mezi těmi velkými mykorrhizami, jež sám popisuji, jeví již charakter značně 
deformovaných útvarů. Naopak nelze upříti, že i struktura mykorrhizových 
kořínků je velmi pravidelná a karakteristická, takže do jisté míry vskutku 
připomíná hálky (F r a n k, 1885, pg. 142). 
Při nejmenším objevuje se obsah buněk mykorrhizových valně po- 
změněn oproti korovým buňkám obyčejných radicell bukových. Tyto cho- 
vají totiž ,,tříslovin“ daleko menší množství. Dále jest jistě celkové trvání 
mykorrhiz delší než u obyčejných kořínků; u těchto již epiblém záhy za- 
chází, kdežto u mykorrhiz vy trvává. 
XXXV. 
