34 
v kapkách organismů, které by poukazovaly na znečištění při praeparaci 
nebo podobné. Tak na př. Penicillium glancům. Tento ubiquist objevil se 
snad pouze jednou nebo dvakrát během celé té doby, kterou jsem pro- 
vádění isolací věnoval. Nutno tedy souditi, že byla-li ona Penicillia s „pode- 
zřelým původem" saprofytická, byla sice přinesena s mykorrhizami vzdor 
jejich čištění, ale mohla přece vykazovati určité vztahy ku mykorrhizám, 
na př. ku stravování jich tříslovin po odumírání, čímž by opět význam 
mykorrhiz pro oběh látek ve přírodě byl dokumentován. Neboť to vy- 
svítalo z průběhu mých kapkových kultur zcela nepochybně, že dekokt 
mykorrhizový byl specifickou tekutinou pro plísně plášťové, ne sice tak, 
že by potřebné živné látky pro tyto obsahoval, nýbrž že působil ve vysoké 
míře asepticky vůči plísním jiným, dovoluje růst hyfám mykorrhizovým. 
Jmenovitě tříslovinná vrstva plášťová v kapkách mohutně klíčila, takže 
tímto způsobem umožněn důkaz, že nejkarakterističtéjší typ organisace 
mykorrhizové jest uskutečňován Penicilín. Látky však, na jichž útraty 
mycelia se tak pěkně vyvíjela, byly očividně hlavně reservní .uhlohydráty 
v mykorrhizách pozdějších vegetačních period nahromaděné a čerpané ze 
živých plášťů mykorrhizových vlastními organismy. 
Odtud ono pěkné klíčení již v červencových kapkách, kdy jistě do 
mykorrhiz po předchozí vydatné assimilaci listí bukového svedeny byly 
nové zásoby „tříslovin", odtud uspokojivé výsledky s listopadovým 
Carpinem a bukovými mykorrhizami s počátku zimy. 
Výklady těmito ocitám se ovšem v rozporu s běžným pojetím, dle 
něhož jsou epifytické mykorrhizy stromů lesních způsobovány vyššími 
houbami, basidiomycety a askomycety. 
Když se byli Woronin (1885, pg. 206) a Frank (Naturw. 
Wochenblatt a Versammlung der Forstwirthe von Máhren und Schlesien 
1888) v tomto smyslu vyslovili, byl to Noack (Bot. Zeitung 1889), 
který nalezl, že Geaster fimbriatus a fornicatus vstupují v jisté vztahy ku 
kořání borovic a smrků. Jejich mycelium vniká prý v kořínky těchto a 
obaluje buňky korové, až učiní dalšímu jeho pronikání endodermis přítrž. 
Dle téhož autora tvoří též Cortinarie podobné jakési mykorrhizy, ačkoliv 
chovají se snad více parasiticky. Tak Cortinarius callisteus vniká svými 
hyfami netoliko mezi peridermální buňky kořenů smrkových, nýbrž vysílá 
též haustorielní útvary do jich nitra. Podobně chová se Cortinarius 
coerulescens vůči kořání bukovému. Noack domnívá se též, že Tricho- 
loma terreum vyvolává mykorrhizy u buku i borovice a Lactarius pipsratus 
u buku i dubu. Z novějších autorů uvádí Bernatsky (1903), že A ma- 
nila muscaria je často vázána na přítomnost osyky, Boletus granulatus 
pak borovice; Pinus byl vysázen u Budapešti a po čase objevil se týž 
hřib i zde. Kauffmann (1906) pak nalezl, že Cortinarius rubipes 
vysílá z nohy cihlově červené mycelialní pruhy, kteréž spojují se s ko- 
řínky červeného dubu, Aceru a Celastrus scandens, tvoříce s nimi skutečné, 
červeně zbarvené ektotrofní mykorrhizy: vrstva parallelně probíhajících 
XXXV. 
