50 
vždyť nejsou vlastně hladké a mnohdy značné tloušťky dosahující my- 
korrhizy nic jiného, než sklerotia. A že některá Penicillia i v kulturách 
malá, většinou hlízkovitá nebo kuličko vitá tělíska dovedou vytvářeti, 
jež sestávají z hyf pseudoparenchymaticky propletených, jest známo. 
Nepotřebuji tedy zde než poukázati na Penicillium aureum , insigne, Wort- 
manni, glaucum, lutcum etc. Ovšem vytvořují u těchto druhů sklerotia 
po nějakém čase asky s askosporami, nutno je tedy považovati za peri- 
thecie. Naproti tomu vytvořuje Penicillium italicum v kulturách velmi 
četná tvrdá, kulatá a kruchá tělíska, která však se nepodařilo dosud auto- 
rům přiměti ku tvoření asků, zůstávají tedy úplně sterilními (W e hrner, 
Lafar 229). A Wehmer pozoroval často v kulturách svých Citro- 
mycetů tvoření malých protuberancí, které sestávaly posléze z hyf velmi 
těsně spletených a uvnitř chovaly vlákna houbová často rozmanitě a ne- 
pravidelně nadouvlá (analogon mých ,,glykogenových“ hyf?), očividně 
sterilní sklerotia (Wehmer, 1893, pg. 15)! U rodu Aspeygillus vy- 
tvořuje několik specií [A. niger, ochraceus, flavus), takováto sterilní 
sklerotia, která povstávají pouhým spletením a srůstem morfologicky 
stejnocenných hyf. 
Pro moje názory je však s druhé strany důležito, že též Cladosporiím 
neschází schopnost vytvořovati sklerotia. Tak vytvořuje Clad. herbarum 
na pluchách v ornici ležících zrn pšeničných sklerotiovité útvary, Jan- 
czewskimu pak podařilo se sledovati vývoj Askomyceta Myco- 
sphaerella Tulasnei z askospor až ku zralým peritheciím, při čemž obdržel 
jako vedlejší fruktifikační formu konidiové přesleny známé pode jménem 
Cladosporium herbarum, takže s tohoto stanoviska není nemožno, že by 
Cladosporia časem se účastnila na stavbě mykorrhizových plášťů. 
Výživa plísní symbiotickýeh; jiné vlastnosti fysiologické těchto. 
Jen některé, důležitější otázky mohly býti sledovány v kulturách 
se všemi symbiotickými ,,Penicillii“ . Příčinou toho byla rozsáhlost ta- 
kových pokusů a pak ne v nejmenší míře okolnost, že u specií č. á a 5 
přeočkovaní se velmi často nezdařilo, jelikož obě formy tvořily v mých 
kulturách relativně malá množství spor; s podobným zjevem setkal jsem 
se ostatně časem i u č. 6. Dále ukazují již morfologické karaktery my- 
korrhiz, jež, jak již zmíněno, jsou velmi různé, a jež ve variantách ne- 
podobných sobě v různých lesích se vyškytají, že to může býti různost 
podmínek — a mezi těmito po výtce chemických — různých partií sub- 
strátu, jež dovoluje jiným speciím v určitém místě symbioticky se 
usídliti a zde morfologicky differentní od ostatních mykorrhizy vyvolati. 
Pravděpodobně tedy i biologické karaktery mých plísní mykorrhizových 
značně varirují, což i Burgeff při symbiontech Orchideových, jichž způ- 
sob života od hub epifytických mykorrhiz ovšem diametrálně se liší, často 
konstatoval (1909, pg. 28 ss.) ; zde připomínám jen, že různé Oospory 
XXXV. 
