64 
a to ještě vzácně. V mých čistých kulturách dostavovalo se obojí a v míře 
nápadné. Musím se tedy jím zde blíže zabývati. 
Nej důkladnějšího zpracování dostalo se otázce „kvašení šťavelového" 
u plísní Wehmerem (1891). 
Známý Hyphomycet Aspergillus niger vytvořuje za určitých pod- 
mínek — jen v některých případech nepodařilo se Wehmerovi (1897) 
a Emmerlingovi (1903, pg. 273) příměti organismus tento vůbec 
ku tvoření volné oxalové, ač jinak všecky normální podmínky její byly 
realisovány — velké množství této organické kyseliny. Tu pak — již brzy 
po vytvoření povlaku plísňového na povrchu tekutiny živné — modrá 
intensivně papírek zbarvený konžskou červení, ponoříme-li jej do roztoku, 
a přidá-li se do kultury uhličitanu vápenatého, vytvořují se bubliny uhli- 
čité: dva neklamné znaky, že se v živném mediu nachází volná kyselina. 
Vytvořování kyseliny této lze i kvantitativně po převedení v sůl vápenatou 
sledovati methodami, jež jsou jednoznačné a nepřipouštějí velkých ztrát 
(W ehmer 1. c., pg. 274). Jest však potřebí, aby zachovány byly určité 
kautely, rná-li se značnější množství oxalové v kulturách postihnouti. 
Ku předním náleží, aby toliko určité látky nacházely se v živném mediu. 
Jsou-li zde přítomny organické kyseliny ve stavu volném, ať citrónová, 
jablečná, vinná či mléčná a chinová, nedochází ku její sekreci, ačkoli 
vzrůst plísně není jimi nikterak alterován a sušina zůstává stejnou (pg. 331). 
Za to tvoří se (volná), poskytuj í-li se plísni za pramen uhlíkaté výživy 
uhlohydráty anebo jim chemicky podobné látky (dextrosa, saccharosa, 
laktosa, škrob, glycerin) a jako pramen dusíka asparagin (nikoliv pepton); 
vhodný jest též dusičnan ammonatý (base se neuvolňuje). Nezbytný je 
přístup kyslíku ke kulturám a nižší temperatura: několik stupňů nad 
minimem vzrůstu (7° C, optimum obnáší asi 37° C) dosahuje tvoření její 
nejvyššího bodu (až téměř 1% může dosáhnouti, W e h m e r-Lafar, 
pg. 244). Vylučování kyseliny může býti stupňováno přidáním určitých 
látek ku živným roztokům. Výborně tak působí některé vápenaté sole, jež 
vytvořenou kyselinu hned váží a tím produkci v dalším množství dovolují, 
tak na př. uhličitan a fosforečnan vápenatý (Welimer, pg. 357). Tak 
mohlo býti v parallelních kulturách bez CaCO ?/ sraženo ve způsobu oxalatu 
po 66 dnech 0-298 g (maximum) šťavelové, kdežto v kulturách s pří- 
davkem v téže asi době stanoveno T340 g kalcium oxalatu, jehož množství 
i dále se stupňovalo. 
V kulturách takových s uhličitanem ukazují se po vytvoření po- 
krývky myceliové nejprve jemné, lesklé krystalky na hvfách, které vlají 
v tekutině. Jich počet se rozmnožuje a též i velikost jejich — jsou-li kultury 
v klidu — vzrůstá, takže i makroskopicky jsou viditelný. (W e li m e r 1906, 
pg. 382). Krystalky ty, většinou po jednotlivu se vyskytující anebo dvoj- 
če tně, náležejí monoklinní soustavě, ačkoli též kvadratické formy častěji 
konstatovány. Při tom mizí ponenáhlu uhličitan vápenatý ze dna kultury 
XXXV. 
