68 
uhlohydrátů. Nejprve vystupuje zde jako štěpný produkt peptonu ammo- 
niak „und nur um dieses zu binden“ vylučována je šťavelová (W e h m e r, 
1892). Plísně, které nejsou s to, aby neutralisovaly ammoniak pomocí 
šťavelové, hynou pod vlivem předchozí látky. Weh m e r nalezl, že až 
polovina dusíku peptonového může býti převedena v ammoniumoxalat. 
Tvoření tohoto zmenšuje se přidáním cukru ku živnému mediu, při větších 
dosích cukru konečně vůbec se neděje. Emmerling (1903, pg. 272) 
přiměl Aspergillus ku vytvořování oxalatu zvláště, krmil-li jej a-amino- 
kyselinami, Butke witsch (1903, pg. 68) pomocí íibrinu. Poslední 
autor nalezl, že vyvíjí-li se plísně na substrátech, které mimo bílkoviny 
(pepton, fibrin) neobsahují jiných organických substancí, provází přeměnu 
bílkovin kromě ammoniaku též tvoření jiných dusíkatých produktů, 
z nichž dosud stanoven tyrosin a leucin. V kulturách s Aspergillus niger 
náleží sice hlavní podíl dusíku, jenž vznikl z rozštěpených bílkovin, ammo- 
niaku; v kulturách s Penicillium glaucum, Mucor stolonifer, Mucor race- 
mosus a Mucedo nahromaďují se naproti tomu oproti malým množstvím 
ammoniaku zmíněné amidokyseliny ve velkém množství. 
Zvláštní zajímavosti nabývá však zjev tím, že i zde lze v jeho průběh 
zasáhnouti a vylučování dotčených látek velmi přesně regulovati. Roz- 
dílné chování se obou skupin plísní zapříčiněno je totiž, jak pochopi telno 
z předešlého, tím, že Aspergillus, dovede vlivem své šťavelové kyselou 
reakci kultur udržovati, kdežto u Penicilín a Mucorů, které, jak již W e h- 
mer stanovil a zde uvedeno bylo, vlastnosti té postrádají, reakce kultur 
následkem uhličitanu ammonatého brzy alkalickou se stává. Učiní-li se 
však v kulturách Aspergilla nahromadování oxalové přísadou uhličitanu 
vápenatého nemožným, čehož je následkem, že tekutina nabývá reakce 
alkalické, tu je zdržováno, regulováno tvoření ammoniaku a v tekutině 
nahromaďují se značná množství tyrosinu a leucinu. Přidá-li se naopak ke 
kulturám s Penicilliem a Mucor racemosus, které jinak stávají se alka- 
lickými, tolik fosforečné, že media podrží kyselou reakci, béře se přeměna 
peptonu jiným směrem: právě tak jako u Aspergilla za „normálních" 
poměrů převládá zde kvantitativně mezi produkty peptonu resp. fibrinu 
ammoniak (pg. 202). 
Že pak podobné změny výměny látek mohou nastati velmi lebce 
v pláštích houbových mykorrhiz (bude ještě později doloženo, že tyto 
jsou asi velmi pravděpodobně poukázány dusíkatou výživou na humosní 
substrát, v němž vegetují), je na bíledni. To pak může snadno vésti ku 
změnám v jejich enzymatické činnosti a ku jiným reakcím vůči pletivům, 
v nichž vegetují. 
Vskutku nalezl Butke witsch (pg. 172), že za vylíčených 
okolností byla peptonem schopnost plísní, vylučovati proteolytické enzymy 
stupňována ; neosvědčilo se tudíž mínění, že pepton zdržuje tvoření a vy- 
lučování proteolytických enzymů se strany žijících buněk (P f e f f e r, 
1897, I., pg. 362). V každém případě musí biologie i pathologie s největším 
XXXV. 
