69 
zájmem přihlížeti ku fysiologií stanoveným zjevům organismů, jimžto 
podobné jsou předmětem jejího studia. - — 
Vylučování volné kyseliny citrónové stanoveno bylo dosud, nehledě 
ku vyšším rostlinám, u jmenovaných již Citromycetů Weh měrových 
(1893) a specií, s nimiž Mazé a Perrier pracovali (1904), dále u Peni- 
cillium lateum a Mucor pyriformis (W e h m e r-Lafar, pg. 246); jinak lze 
se nezřídka u různých hub setkati se solemi kyseliny citrónové. 
Významem svým připomíná zjev „kvašení" oxalové; Wehmer 
(1893, pg. 57) vřaduje jej opět v řetěz processů dýchacích, citrónová ky- 
selina představuje dle něho intermedierní produkt mezi uhlohydrátem a 
uhličitou, takže vylučování její „stellt sich immerhin ais eine unterbrochene 
Athmung dar" (pg. 58). 
B u c h n e r (1909) však nevykládá aetiologii „kvašení citrónového" 
jen tak jednoduše. Nápadnými jsou mimo jiné údaje jeho, resp. potvrzení 
nálezů Mazého a Perrier a, že vylučování citrónové nabývá teprve 
tehdy výšky, když z dusíkem chudé tekutiny většina dusíku již zmizela 
a vývoj mycelia již valně pokročil (pg. 409). 
V kulturách lze process tento lehčeji realisovati, než tomu je u ky- 
seliny oxalové. V té míře, v jaké pokračuje vývoj mycelia, nabývá 
živný roztok vždy zřetelněji kyselého karakteru. Zkouška s červení 
konžskou ukazuje, že zde dochází ku odštěpování volné kyseliny orga- 
nické, která však nemůže býti identická se šfavelovou, jelikož acidita 
vzrostla během krátké doby ku výši, které oxalová v plísňových kulturách 
nedosahuje. V té době lze již kyselinu identifikovati dle její karakterístické 
vápenné sloučeniny, kterouž se od celé řady jiných organických kyselin 
odlišuje. Vylučuje se totiž pomocí sloučenin vápenatých citran vápenatý 
z neutralisované kulturní tekutiny teprve při zahřátí do varu. Je též 
mikroskopicky dobře karakterisovaný, skládaje se z jemných, často dlouhých 
jehel, kteréžto nezřídka skládají se ve svazky nebo ve sfaerokrystally 
(Weh m e r, pg. 71). Rozpustnost jeho ve studené vodě, když se byl již 
jednou vyloučil, je velmi nepatrná, také rozpouštění jeho v silné i zředěné 
octové pomalu probíhá, v solné ovšem rychle. V podobných tvarech a 
agregátech osazuje se tatáž sůl na dně nádobek také tehdy, jestliže se přidá 
ke kulturním tekutinám plísní uhličitanu vápenatého; je-li vylučování 
kyseliny hojné, ukazují to již krustovité povlaky citranu, jež na dně se 
tvoří (Mazé, pg. 560). Za určité temperatury dostaví se vylučování 
kyseliny uhličité. 
Bez přidání křídy vzrůstá acidita media jen ponenáhlu, solí vápe- 
natou však jest vylučování její mychlováno. Zároveň však umožňováno 
jest tímto způsobem nahromaďování kyseliny v kultuře. Neboť jako 
u šťavelové Aspergillus, tak také Citromyces vyloučenou rozkládá, takže, 
když dosáhla tato výšky asi 8 procent, acidita počne klesati až konečně 
všeliká stopa po ní zmizí. Ještě však v 1 — 2 měsíce starých kulturách lze 
jí zastihnouti značné množství a úplné zmizení nastává ve stáří kultur 
XXXV. 
