3 
půdní jsou chudý na rozpustné látky minerální (které, jak známo, srážejí 
t. zv. kyseliny humusové), zde mohou se tedy nerušeně tvořiti kyseliny 
humusové a vodou býti splachovány. Jakmile však přijdou ve 
styk s částečkami půdními spodnějších vrstev, které jsou na sole 
bohatší, tu jsou „kyseliny" ihned sráženy a pokryjí ve způsobě více méně 
tmavých povlaků zrnka půdní nedadouce se od nich odděliti. Jinak nedo- 
znává vlivem humusové pokrývky mateřská půda lesa velkých změn. 
Vrstva mullová vůbec je chudá na t. zv. humusové kyseliny, je dále značné 
porésní a mísí se dobře se spodními partiemi půdy. Karakterisuje odtud 
dobré, zdravé lesy bukové. Vzrůst buků v takových porostech je statný, 
stromy ženou do výše, košatí a mají hladkou, světlou kůru. 
Neboť nudlový humus to je, jenž míse se s půdou dodává této vý- 
hodných vlastností: pevné půdy činí sypkými, volné (na př. písky) činí 
méně pohyblivými. Nad to působí ve větších množstvích svou vodní kapa- 
citou. 
Kořání bukové — - jakož vůbec buky jsou spíše povrchovými než do 
hloubky jdoucími stromy, rozprostírá se v mullu a tu lze jemné, nedefor- 
mované větvičky kořínkové téměř ve styku se vzduchem atmosférickým 
zastihnouti. Též v prsti mateřské jsou četné kořínky vytvořeny, jak na 
slabších, tak na silnějších větvích kořenných; ba až ku zóně, kde již větrání 
geologického substrátu lesa počíná, táhnou se četné partie kořenové, pokud 
je ovšem tato vrstva dobře provětrávána. 
V lesích s hrubým humusem objevuje se vegetace zcela jiná; pro 
dánské porosty je Trientalis europaea karakteristická (u nás ovšem v nižších 
polohách se neobjevuje, výskyt její však pro vyšší polohy je mnohdy 
zcela karakteristický, na př. pro kotlinky s hrubým humusem na Jeseníku 
atd.) a jiné fanerogamy, na př. Air a jlexuosa, Smilacina bifolia. Bohatá 
vegetace různých mechů hl. Dicranum scoparium a Leucobryum vulgare 
druží se ve světlejších lesích ku vegetaci vyšší; často usídluje se na hrubém 
humusu borůvka a přispívá ku jeho dalšímu tvoření. Celkem však jest 
v těchto lesích, jsou-li jen poněkud uzavřeny, půda jen spoře vegetací po- 
krytá, takže chudoba humusové pokrývky jest velmi nápadnou. Většinou 
pouhé listí pokrývá zemi pokrývkou, která i ve vysokém létě zvláštní a pro 
bukové lesy karakteristický chlad vysílá. 
Nejnápadnější však je dle Můllera (1887, pg. 22), že chybí na 
hrubém humuse volná pokrývka listová, která všude mull pokrývá a která 
svou měkkostí již při chůzi se prozrazuje. „Der Boden ist fest und gibt 
unter dem FuBe nicht mehr nach ais eine dichte Filzdecke uber einer festen 
Unterlage. Die Oberfláche ist so dicnt, dass das Regenwasser zuweilen 
auf dem losen Sandboden Pfútzen bildet, wenn der Torf seine Decke 
liber den Boden gezogen hat; ist aber diese Decke nach anhaltendem feuchten 
Wetter erst durchnáBt, so ist sie oft wie ein Schwamm von Wasser durch- 
zogen, wáhrend die unmittelbar darunter liegende Erde trocken geblieben 
ist." 
i XX XVI. 
l* 
