4 
Hrábne-li se rýčem v zemi, tu projevuje se ihned ,,Torf“, hrutý humus, 
jako tuhá, černohnědá vrstva, která sestává z odpadků bukových všeho 
druhu, hlavně však listí a větévek, což všecko prorváno je massou jakýchsi 
rozvětvcnin kořínkových. Některé partie tohoto humusu vyznačují se tím, 
že se dají štípati v horizontální vrstvy; tyto pak jsou z největšího dílu 
tvořeny pouze bukovými listy, jež těsně k sobě se kladou, uzavírajíce mezi 
sebou tolikéž rovnoběžně rozložené a karakteristicky rozvětvené kořínky 
bukové (1887, pg. 27). 
V nej svrchnějších partiích hrubého humusu jest stmelené takto ste- 
livo z největší části ještě neporušeno, lze v něm nalézti množství listů, 
které mají strukturu úplně Zachovalou. Postupně však ve hlubších a hlubších 
vrstvách stává se vrstvení víc a více nepravidelnějším, zbytky listové 
drobí se v úlomky, jež jsou posléze až zcela malé. Jemné větvičky kořínkové 
lpí ku partiím listovým, jsouce přitmeleny ku těmto zvláštním elementem 
(pg. 27): ,,Die ganze Masse, Zwcige, sowohl ais Blátter und anderer Abfall, 
ist námlich umsponnen und durchwebt von einem dichten Netz feiner 
schwarzbrauner Fáden, die sehr záhe und hornartig hart zu sein scheinen. 
Es ist dies ein Pilzmycelium, das in unencllichen Massen entwickelt, die ganze 
Schicht zu dem dichten und festen Filz, aus dem der Torf besteht, durch- 
webt und verbindet. Dieses Mycelium láBt sich auf einige wenige Pilz- 
formen zurúckfúhren. Die gewohnlichste Form záhlt R o s t r u p zur 
Cladosporien gattung und meint,daB sie moglicherweise mit dem Cladospovium 
epiphyllum identisch sei oder vielleicht eher ais eine eigene Art betrachtet 
werden músse, welche er vorláufig Cladosporium humifaciens nennt . . 
Einen wie groRen Anteil auch das erwáhnte auBerordentlich entwickelte 
Wurzelgewirr an der Konsistenz des Torfeshaben moge, so kann es dennoch 
keinem Zweiíel unterliegen, daB diese vorzugsweise dem braunen Myce- 
lium zuzuschreiben ist (pg. 30).“ 
Také Ramann udává za hlavní znak surového humusu pevné 
spojení elementů, jež jej skládají. „tjberall, wo die Bildung von Roh- 
humus beginnt, ist die Streudecke mehr oder weniger dicht zusammen- 
gelagert; zumal in Buchenwaldem kann man sie oft in groBen zusammen- 
hángenden Schichten abziehen 1 ' (pg. 161). Buk a smrk náležejí vůbec k vy- 
sloveným ,,Humúsbildner“, kdežto dub, borovice a bříza jako ,,Humus- 
zehrer“ se chovají. Jak mohutné vrstvy hrubého humusu tvoří buk, líčí 
na př. Múller (1886, pg. 23): „Auf trockenem Sandboden, besonders 
auf windigen Húgelrůcken oder warmen FUigelseiten, wo die Baumkronen 
durch zu starke Hiebe nicht mehr geschlossen sind und wo deshalb Sonne 
und Wind auf den Boden direkten und nachteiligen EinflnB haben, 
cla ziehen sich die Regenwúrmer, die sonst den Boden locker halten (a dle 
M ú 1 1 e r a vůbec hlavními tvůrci jemného humusu jsou), nach mehr be- 
schtitzten und beschatteten Stellen zurúck oder ihre Anzahl wird wenigstens 
weit geringer. Nachdem dieses wúhlende und grabende Tierleben ver- 
schwunden ist, wird der Boden fest und allmáhlich so kompakt, daB man 
XXXVI 
