6 
„humusové kyseliny" (které, jak známo, vlivem jich jinak se srážejí), 
tyto zůstanou v roztocích a mohou prolínati do hlubších vrstev půdních. 
Jakmile však se dostanou v těchto opět ve styk s rozpustnými solemi, 
srážejí se a povlékají jednotlivá zrnka písku tenkou vrstvičkou amorfních 
organických látek. Nejsilněji děje se toto srážení „kyselin" humusových 
v té vrstvě půdy, která je právě podrobena větrání. Děje-li se přivádění 
rozpuštěných organických látek dále, mohou vyloučená množství látek 
nabýti takového rozsahu, že stmelují jednotlivé partikule půdní a vytvo- 
řují pevnou vrstvu pod vyběleným pískem, jíž tento opět od spodnějších 
vrstev zemské kůry je oddělován: tvoří se tak zv. humusový kámen 
(Ortstein, Roterde: M ů 1 1 e r [1887, pg. 24,] R a m a n n [1905, ] pg. 164). 
Konečně může dáti hrubý humus, shromažďuj e-li se v mohutných 
vrstvách, původ slatinám; slatiny pohoří vznikly skoro výlučně tímto způ- 
sobem (R a m a n n, 1. c„ pg. 168). 
Tvoření humusu bývá různé podle geologického substrátu, na němž 
lesy bukové vegetují. Tak rozkládají se granity, jako vůbec všecky na 
vápno chudé horniny jen pomalu, tvoření hrubého humusu, které ve vy- 
sokých polohách dokonce může dáti podnět ku zbahnění lesa a vytvoření 
rašeliny, nadchází tedy často. To platí v tím větší míře o jemnozrných 
žulách, které zvláště těžko zvětrávají. Jinak ovšem dávají žuly, obzvláště 
hrubozrnné, vznik hlinitým, na alkalie bohatým těžkým půdám, které se 
v nižších polohách pro buky velmi dobře hodí (R a m a n n, 1. c. pg. 92). 
Syenit urychluje obsahem vápna rozklad látek humosních, tvoření 
humusu náleží proto na syenitu ku zvláštnostem. 
Také diabas větrá většinou dosti snadno, a tvoření hrubého humusu 
na něm téměř vždy chybí; hodí se pro buk velmi dobře. 
Basalty větrají sice dosti těžko, ale dávají za to výbornou půdu, 
která zvláště pro buk a jiné listnaté stromy, jež kladou větší požadavky 
na půdu, jest výhodná. Také zde vyskýtá se tvoření hrubého humusu 
zřídka. 
Rula podobá se ve mnohých vlastnostech granitu, větrá ale většinou 
rychleji dávajíc těžkou půdu, která v příznivých polohách velmi dobře 
buk nese. 
Phyllity chovají se různě dle toho, jakým způsobem větrají. Odrůdy 
bohaté křemíkem dávaji vznik kamenitým půdám, které nesou v sušších 
polohách jen skrovnou vegetaci a které jsou ve vysokém stupni vystaveny 
tvoření hrubého humusu. Odrůdy chudší na křemík a štípatelné v tenčích 
deskách zplozují jemnou půdu, která v nižších polohách buky dobře živí. 
Vápenné půdy chovají se po stránce tvoření hrubého hurmisu velmi 
různě, jelikož větrání jich velmi různě probíhá. Také úrodnost jednotlivých 
odrůd vápenných půd je rozdílná. M ůller (1887, pg. 152) nalezl také 
zde tvoření hrubého humusu, ačkoliv za odchylných okolností od obvyklých 
poměrů. 
XXXVI. 
