Pískovce rovněž jeví dle jednotlivých druhů různý vliv na tvoření 
hrubého humusu. Některé větrají lehce a dávají úrodnou půdu (na železo 
bohaté pískovce). Za to „pestré pískovce" (bunter Sandstein) vytvořují 
všecky lehce hrubý humus. Hlubší, vlhčí polohy jsou většinou méně 
vhodné než vyšší. Všecky faktory, které způsobují příliš silné vyschnutí 
svrchních vrstev půdních, vedou ku degeneraci porostů. Žádná jiná půda 
není následkem toho tak choulostivou vůči ostavování větrům a odebírání 
steliva jako tento druh pískovců. 
Kvádrové pískovce nechovají se lépe. Při zvětrávání tvoří většinou 
velmi málo úrodnou písčitou půdu, která se jen pro borovice hodí. Mnohé 
odrůdy větrají vůbec jen těžko. Tvoření hrubého humusu děje se velmi 
snadno, tolikéž humusový kámen vzniká na tak chudých půdách ovšem 
lehce. 
Z písků dávají na př. terciární křemičité písky velmi chudé půdy, které 
jsou velice vystaveny tvoření hrubého humusii i humusového kamene^ 
takže i ty lesní stromy, které nečiní velkých požadavků, s nimi nevystačují. 
Spodní diluvialní písky jeví již výhodnější vlastnosti. Rozklad organických 
zbytků děje se na nich uspokojivě, tvoření humusového kamene náleží 
ku zvláštnostem, ačkoli hrubý humus jest zde velmi rozšířen. Dávají ale 
přec jen prostředni půdy, na nichž se dubům, bukům a habrům ještě méně 
dobře daří. Zcela jinak chovají se většinou výborné sliny (R a m a n n, 
1. c. pag. 111) severního diluvia. 
Více však než geologická povaha substrátu působí různé jiné vlivy 
na tvoření hrubého humusu. Tak 
1. nízká temperatura, jaká se již v rozdílech klimatických jeví. 
V severních zemích je hrubý humus vůbec velmi dobře rozšířen, tolikéž 
ve vysokých polohách. Temperatura má totiž na rozklad organických látek 
velmi značný vliv, takže v chladnějších územích i při skrovnější produkci 
organických substancí dochází vůbec ku bohatému kupení humusu — látek 
na polo rozložených. Následkem toho stává se humus v chladnějších kli- 
matech hlavním nosičem světa rostlinného. V příznivějších klimatických 
poměrech ubývá však výskytu humosních látek, takže v teplejších terri- 
toriích je půda téměř humusu prosta nebo aspoň velmi chudá naň. V pra- 
lesích chybí piý vůbec stelivový kryt. 
2. Přemíra vody v substrátě, zvláště, spojena-li s nízkou tempera- 
turou; to uplatňuje se ponejvíce v krajinách s hojnými srážkami vodními 
a vysokou vlhkostí vzduchu (pohoří). 
3. Rychlé střídání vodního obsahu půdy nejvíce podporuje vznik 
hrubého humusu v bukových lesích. Vrstvy tlející bývají za takovýchto 
okolností v chladných ročních dobách a po delších deštích často mokré, 
v létě však silně vyschlé. Proto tvoří se hrubý humus v lesích, které jsou 
následkem své isolace vystaveny vysušování, v příliš světlých lesních 
partiích, při krajích lesů, na vyčnívajících kupách, na jihozápadních 
svazích, které bývají nejvíce vystavovány vysýchání atd. Vůbec zdá se 
XXXVI. 
