10 
s to karbonáty rozkládati, vypuzují však octovou kyselinu z její solí. 
Pozdějšími pracemi pak se ukázalo, že se mezi humusovými látkami tají 
celá řada různých, dusíkatých i dusíka prostých látek (Hermann). 
Ba objevilo se, že není správno umělé humusové ,, kyseliny", které většinou 
získávány jsou vařením uhlohydrátů, bílkovin a jiných látek s alkaliemi 
a kyselinami, s přirozenými stotožňovati (B a u m a n n 1. c. pg. 74). jmeno- 
vitě zdá se bezdusíkatost některých umělých produktů zaviněna býti metho- 
dami „čištění". A již poodkryl se poněkud obraz složení látek humusových: 
Dle H o p p e-S e y 1 e r a nachází se všude v humusových půdách v ne- 
změněném stavu dřevní gumma (xylan) a tvoří asi podstatnou součást 
v alkaliích rozpustných humusových látek, jež se označují jako humu- 
sová kyselina, takže již tím musí karakterisování těchto jako látek zcela 
určité kategorie a event. zcela určitého sloučenství, vyjádřitelného jedinou 
íormulou, padnouti. „Die Humussáure ist keine einheitliche Substanz, keine 
bestimmte chemische Verbindung. Man muB verschiedene Stoffe sáure- 
artiger Nátur in den Humusboden annehmen . . Und die Humussáuren, 
die man bisher aus Torf mít Sáuren und Alkalien dargestellt hat, sind nichts 
anderes ais verschiedene Laboratoriumsprodukte. Sie variieren in ihrer 
Zusammensetzung auBerordentlich je nach der Art der Koncentration, 
der Einwirkungsdauer, der Temperatur der angewandten Alkalien und 
Sáuren" (1. c. pg. 91). 
Společné pak své vlastnosti děkují humusové „kyseliny" nikoliv 
stejnému chemickému složení, nýbrž stejnému fysikálnímu stavu, stavu 
kolloidálnímu. A jako je množství látek chemicky od sebe naprosto různých, 
které však ve stavu kolloidálním souhlasné vlastnosti jeví, tak také není 
mezi různými humusovými „kyselinami" bližší příbuznosti. 
A velké množství vlastností, které dříve byly nevysvětlitelnými, 
má svůj původ právě v tomto kolloidálním stavu těchto látek. Tak „humin" 
není nic jiného, než irreversibilní anebo aspoň z části irreversib. modifikace 
kolloidálních látek humusových, která vznikne odvodněním sólu a kterou lze 
připraviti stejně dobře zmrznutím jako usušením rosolu „kyselin}’" humu- 
sové, silnými kyselinami či elektrickým proudem. Odtud je snadno vy- 
světlitelno, že tím méně rozpustný „humin" vznikne, čím je koncentrova- 
nější kyselina, jíž se ku vaření s cukerným roztokem použije. 
Kolloidy jsou velmi karakteristické tvořením tak zv. adsorpčních 
sloučenin (Z s i g m o n d y. Srovnej dále Wo Ostwald, 1910, pg. 390 
ícq). Tyto vyznačují se oproti chemickým sloučeninám především 
svým měnlivým složením; při jejich vzniku ustupuje totiž chemická 
příbuznost látek reagirjících do pozadí oproti působení sil povrchových. 
Adsorpční sloučenina představuje především stav rovno váliy, který 
se uskuteční mezi povrchem sólu a tekutiny, jíž jest tento ob- 
klopen. Proto tvoří kolloid s kyselinami právě tak dobře sloučeniny jako 
se solemi a basemi. A podobně chová se humusová „kyselina". Sráží se 
z vodního roztoku na př. kyselinou solnou. Působí-li se však na ssedlinu 
XXXVI. 
