11 
nadbytkem vody, poruší se rovnováha mezi kolloidem a kyselinou solnou; 
kyselina humusová tvoíd nyní ponenáhlu adsorpční sloučeninu s vodou 
v té míře, v jaké je solná vypíráním odstraňována a při tom rozptýlí se ve 
vodě přecházejíc ze stavu gelového v sol Zcela podobně chová se na př. 
kolloidální kyselina křemičitá. 
Zcela zvláštní přitažlivost jeví kolloidy křemičité kyseliny, hydro- 
xyclu manganičitého a jiné kolloidy, tolikéž ale kyselina humusová — 
ku basickým substancím. Mohou dokonce uzmouti též karbonátům, fos- 
fátům a solím jiných slabších kyselin jejich base. Humusová ,, kyselina" 
dovede i z chloridů a sulfátů odštěpiti volnou solnou resp. sírovou a spojití 
se s jejich basemi. Podobnou hydrolysu způsobují ale též jiné kolloidy, na 
př. As 2 S 3 . Nemusí tedy vůbec při těchto akcích humusové látky býti ky- 
selými; i v neutrální formě mohou přitažlivě působiti na base (van B e m- 
m e 1 e n) . 
Ačkoliv mohou takto kolloidy kalcinm a baryum nej silnějším kyse- 
linám vyrvati, přece jsou tyto kovy při tom tak slabě vázány, že je lze již 
pouhým vysušením nebo zmrznutím odděliti. ,,Beim Gefrieren entmischen 
sich die humussauren Salze vollstándig." (Sprengel.) Jakmile je velký 
povrch kolloidu a tím jeho povrchové působení zrušeno, musí kolloid basi 
opět pustiti. Tak nechovají se krystallinické sole, ani skutečné kyseliny 
(B a u m a n n 1. c. pg. 96). I to svědčí rozhodně proti kyselinnému karak- 
teru humusových ,, kyselin". Rovněž chování se těchto látek ku lakmuso- 
vému barvivu lze jinak vyložiti. Neutrální reakce humusových látek doka- 
zuje jen, že jim lakmus nemůže odejmouti basi. Kyselou reakci vysvětluje 
Baumann naopak u „volných" humusových kyselin tím způsobem, 
že papírku lakmusovému odnímáno jest alkali; připravován býváť tento 
neutraliso váním červeného barviva nepatrným množstvím louhu sodna- 
teho. Že se to díti může, snadno pochopitelno, vždyť kolloidální substance 
mohou odnímati base i silným kyselinám za uvolňování kyseliny. 
A tak nejsou mnohé ze zkoumaných humusových „kyselin" „zweifel- 
los nichts anderes ais ein Gemenge verschiedener pflanzlicher (hie und da 
wohl auch tierischer) Zersetzungsprodukte mit teilweise noch konservierten, 
schwer verweslichen Pflanzenstoffen (Pentosanen, Fetten, Wachsen, Hemi- 
cellulosen, Amidosubstanzen, Harzen), die meist unter sich colloidal ver- 
bunden und darurr schwer zu trennen sind. Und diese Gemenge mússen die 
mannigfachsten Kombinationen zeigen, weil die Pflanzenstoffe selbst je nach 
den Pílanzenarten sehr varieren. Nicht ausgeschlossen ist, daB in bestimm- 
ten Fállen auch organische Sáuren in den Colloidkomplex eingeschlcssen 
sind, die dann das Vorhandensein wirklicher Humussauren vortáuschen 
kónnen (Harzsáuren, Ameisesáure, Propionsáure, Buttersáure). Das, was 
man gewohnlich Humussáure nennt — das Fállungsprodukt alkalischer 
Bodenlosungen mit einer Mineralsáure — ist im Boden gar nicht in dieser 
Form vorhanden, sondern ein Laboratoriumserzeagnis. Erst durch die Be- 
handlung mit Alkalien nimmt die geloste Bodensubstanz die meisten Eigen- 
XXXVI. 
