12 
schaften an, aus denen man ihre Sáurenatur (Bildung von Humaten etc.) 
gefolgcrt hať' (B a u m a n n, 1. c. pg. 104). Van Schermbeck označil 
dokonce pojem ,, humusových kyselin“ za vědecký lapsus. 
Zbývala by otázka, jakou vodivost osvědčují „kyseliny" humusové 
vůči elektrickému proudu. Všecky pravé kyseliny totiž vyznačují se, jsou-li 
ve vodě rozpuštěny, dobrou vodivostí. Vodní roztoky ze slatin, obsahující 
na 5% volné „kyseliny" osvědčily se však nevodivými. „Es ist mit groBter 
Wahrscheinlichkeit anzunehmen, dass im rohen Hochmoor keine freien 
Humussáuren und auch keine ancleren freien organischen Sáuren vor- 
komrnen" (Baumann, 1. c. pg. 107). 
Konečně budiž zmíněno, že ze stromů lesních zvláště odpadky buků 
vytvořují hojně volných „kyselin" humusových, po nich následují smrk 
a dub; borovice zdá se nejméně těchto látek skýtati (R a m a n n, 1905, 
pg. 149). 
Co se týče obsahu na dusíkaté látky, v tom ohledu jest humus ještě 
méně prozkoumán. Tolik možno říci, že v přirozených humusových látkách 
dusík nikdy nechybí. Snad to souvisí do jisté míry se zjevem absorpce, 
pohlcování dusíku vzduchového.*) Dusíku prosté látky, které uměle byly 
připraveny a dle udání autorů humusovým se podobaly, jevily prý náklon- 
nost s ammoniakem anebo dusíkatými organickými kyselinami se kombino- 
vati, t. zv. volné humusové „kyseliny" dokonce ammoniak ze vzduchu prý 
absorbují (R a ni a n n, 1. c. pg. 137). Faktem je, že množství dusíku 
v humuse může sice v širokých mezích kolísati, pravidlem však 2 — 5% 
obnáší. Humosní látky aridních krajin jsou průměrem bohatší na dusík 
než v humidních territoriích; snad to souvisí se zjevem, že rozklad dusíka 
prostých látek jde rychleji před se než dusíkatých, takže humosní zbytky 
více dusíku percentuelně obsahují než původní substance (R a m a n n, 
I. c. pg. 136). 
Co se týče jednotlivostí, je velmi na závadu, že data jednotlivých 
analytiků odnášejí se ku docela různým druhům humusu a že jsou celkem 
velmi sporá. Iv hrubému humusu bukovému vztahují se údaje W e i s o v y 
(M ú 1 1 e r 1907, pg. 62). Různé druhy mórů vykazují vesměs poměrně 
velmi vysoký obsah na dusík oproti mullůnr. Dusík však jest zde hlavně 
v takových sloučeninách přítomen, které nemohou býti zelenými rostlinami 
přímo assimilovány, jelikož jen mizivě malá část jeho nachází se zde 
v anorganické formě. Tak obnášelo na př. při jedné analyse 
celkové množství dusíku T26% sušiny', 
z čehož ve studené zředěné solné rozpustno bylo toliko 0-038%; 
na ammoniak připadalo odtud 0-019%. 
*) Dle jiných autorů děkoval by humusový dusík svůj vznik přičinění hu- 
mosních, atmosférický N assimilu jících saprofytů, tak na př, dle Eulera (I909, 
II. , pg. 129); na jaký druh humusu Euler při tom myslí, není mi však z jeho 
výkladů jasno. Určitěji vyslovuje se Lóhnis (1910, pg. 677, pozn. 4.) referuje 
o nahromaďování dusíku ve starém listí. 
XXXVI. 
