14 
linách, v půdě lesní nalezl je však M i g u 1 a přece, ač v malých množstvích; 
také Weis soudí, že zde jsou přítomny (pg. 233, 1907), ale že nemohou 
svou činnost pro nepříznivé podmínky rozvij eti. 
Přecházeje k výsledkům vlastního pátrání na poli humusové biologie, 
musím vzpomenouti vztahů, které odkryl P. E. M ú 1 1 e r mezi mykor- 
rhizami bukovými a hrubým humusem. 
Zprávy Múllerovy odnášejí se ku vylíčenému již hrubému 
humusu, jenž byl vytvořen na vyběleném písku (Bleisand). (M ú 1 1 e r 
1886, pg. 23; 1887, pg. 33.) 
Bukové porosty na morové půdě vyznačují se pomalým vzrůstem; 
starší stromy mají uschlé vrcholy, jsou často porostly mechem a ukazují 
i jiná znamení chorobného stavu. Jestliže se místy nacházejí stromy v lepším 
stavu, pochází to odtud, že stojí vlastně na místech, kde b}dy dřív vytvo- 
řovány vrstvy mulin; i tento však pokrývá se kompaktním hrubým hu- 
musem, takže se ukazují v brzku v lese známky pathologického vzrůstu. 
Humus je provrtán neobyčejně hustou spletí kořínků. Spleť tato je spíše 
dřevitého rázu, i bylo Mu ller o ví dlouhý čas hádankou, ku které 
rostlině náleží; s počátku hádal na borůvku, která zde hojně vystupovala. 
Nicméně ukázalo se, že účast této rostliny na dotčeném zjevu jest po- 
měrně malá. Teprve ohledáním míst, kde V accinium úplně chybělo a kde 
buk byl jedinou fanerogamou, došel M ti 1 1 e r ku přesvědčení, že to jsou 
kořínky starých buků samotných, které tvoří v humusovém krytu spleť 
tak hustou, že si lze bez autopsie stěží představu o tom učiniti. Jemné 
kořínky bukové vrůstají ponenáhlu do vrstvy hrubého humusu. Lze najiti 
všecky možné přechody těchto výtvorů, od malých hnízd, která sáhají na 
několik stop a obsahují korálovité rozvětveniny jediného bukového kořínku, 
až ku mocným stoletým ložiskům, které vytvořuje kořání dvou až tříset- 
letých buků. Ještě více překvapujícím však jest, že v mocných vrstvách 
hrubého humusu vytvořený takto systém kořenový je téměř jediným ko- 
řáním stromu, že mimo humus jinde kořínky buků se nevyskytují. Tak 
nebylo téměř vůbec kořínků ve vrstvě bělavého písku (Bleisand), která 
pod hrubým humusem se táhla, ba písek tento byl tak tvrdou a hustou 
vrstvou humusového kamene od spodnějšího substrátu oddělen, že vůbec 
žádný kořínek nemohl si jím raziti dráhu. Veškeré kořání nacházelo se tedy 
v masse, kterou tvořil hrubý humus. ,,Auf solchen starken Torfbildungen 
kommt der Buchenwald also sozusagen oben auf dem Boden zu stehen 
und zieht seine Nahrung wesentlich aus seinem Abfall. Die frischen Saug- 
wurzeln befinden sich děnu auch vorzugweise zwischen den obersten 
Blátterschichten, und der groBte Teil des unermeBlichen Gewebes ist nicht 
mehr im stande, Nahrung aufzunehmen, und ist nur noch ais ein nicht 
zersetzter Rest frúherer Ernáhrungsorgane anzusehen" (pg. 33). „Diese 
Báume stehen also nicht in, sondern auf der Erde; jede in die Tiefe gehende 
Wurzel ist abgestorben" (1886, pg. 26). 
XXXVI- 
