20 
stromu na pí\ v místech poněkud sníženějších; i zde však, třebas tenčí, 
vrstvy humusové sprostředkovávaly spojení, takže nemohu mluviti dobře 
o isolovaných ložiskách. Karakteristické bylo pro všecky moje lesy volné 
složení pokrývky stelivové i humusové, takže nohy v ní se bořily — i broditi 
se v ní bylo možno místy — a v libovolné její hloubce rukou lehce dalo se 
hrabati. Škraloupovitého, ,,plackovitého“ hrubého humusu zde nebylo. 
Větší nebo menší sypkost tedy humosního pokrytu studovaných mnou po- 
rostů byla nápadnou. 
Složení pak této pokrývky bylo následujícího rázu: stelivo listové 
sestává ve svrchních vrstvách z volně seskupených listů plochých nebo více 
méně zkroucených i tvořících suchou massu. Spodnější však vrstvy listů 
jsou vlhké, syrové a sice tím více, čím hlouběji jdeme, ačkoli notorického 
mokra (vody) zde nelze najiti. Zároveň druží se v těchto spodnějších par- 
tiích listy vždy těsněji k sobě, až se slepují v určité hloubce ve svazkovité 
vrstvy, ačkoliv spojení jejich i zde jest volné, jelikož jen vlhkost je skládá 
dohromady a tíha vrstvy, jež leží nad nimi, což podporováno je vláčností, 
které v této vrstvě listy již nabývají. Jistá takováto vrstva zdá se býti 
úplně všeho makroskopického života prosta. Teprve pod touto nadcházejí 
partie, které jsou poněkud plísněmi prostoupené, ačkoliv množství jejich 
vždy bývá podružného rázu a mohou i úplně chyběti. Za to však karakte- 
ristické je, že lze nalézti ve spodnějších již partiích takovéto slepeninv listové, 
odloupne-li pozorovatel jednotlivé vrstvy od sebe, mykorrhizy bukové: 
jsou to řebříčkovitě rozvětvené anebo vůbec pravidelně větvité skupiny 
mykorrhiz, které tence mezi jednotlivými listy jsou rozloženy, rozplošeny. 
je nutno je od listů takovýchto odlupovati, zdá se, že s nimi souvisejí. 
Sotva však to obstarávají černá Múllerova mycelia, ač zde též při- 
cházejí; neboť množství jich je omezené. Spíše zdá se, že jsou přilepeny 
nějakou látkou ku pletivu listovému; vskutku jsem nalezl častěji na prae- 
parátech mykorrhiz, že povrch jejich sestává z elementů mrtvých a jeví se 
jakoby sliznatým. Též ale naopak provrtávají jednotlivé takovéto vrstvy 
mykorrhizy ze spodních do svrchnějších vstupujíce, takže zároveň jednotlivé 
partie jich načechrávají. Listy pak, které je provázejí, ještě ve hlubších 
partiích stávají se ještě tenčími a průsvitnějšími a zároveň se rozpadávají 
v kousky zprvu velké, téměř ještě obrysy původní z části zachovávající, 
jen více méně jakoby ohlodané, hloutěji však čím dále tím menší, úlomkovi- 
tější až docela drobné, práškovité. Nelze však říci, že by vrstvy tyto byly 
stmeleny v kompaktní celky, naopak, vždy jsou více méně rozpadavé, 
takže na př. vytahuje-li se partie takováto z humusu, kousky z ní se roz- 
letují. Proto nutno celý kus takový za účelem bližšího pozorování rýčem 
vyloupnouti, aby se nerozpadl a opatrně jej rozkládati v jeho elementy, 
jelikož jinak se rozpadají a celkový obraz se poruší. A tak lze z humusu 
bukového celé massy, až několik dm, ba skoro jeden metr dlouhé a několik 
cm tlusté dobýti. Na povrchu kryty jsou trouchnivějícími úlomky listo- 
vými nejrůznějších velikostí, na spodině jejich je toliko drť. (Fot. 4.) 
XXXVI. 
