40 
kdyby se podařilo v mykorrhizových vrstvách zabrániti tvoření mykor- 
rhiz. Pak by jistě zůstávaly massy listí ležeti jen pomalu se rozkládajíce 
a buky po čase by trpěly nedostatkem dusíka. Neboť tak jest chápati vznik 
mykorrhizových vrstev a v tom jeví se jejich příbuznost se tvořením se pra- 
vého hrubého humusu, že následkem určitých faktorů (nedostatek humu- 
sového vápna v substrátě, který nedovoluje vzniknouti lehce oxydovatel- 
ným „sloučeninám" vápna s látkami humusovými — rozklad ten děje se 
očividně Streptothrickejemi — atd.) vrstvy stelivové kupí se na sebe v massy 
těžko se rozkládající, ba rozkladu vzdorující (následkem kolloidálních sub- 
stancí, jež v nich se tvoří?); přicházejí však rnvkorrhizy, jejichž krypto- 
gamní elementy očividně kolloidními látkami těmito ve svém vývoji nijak 
nejsou génovány, a uvádějí rozklad cellulosních substancí v proud; velmi 
značné množství, ba snad většinu těchto pak rozrušíce činí mineralie jejich 
ku dalšímu upotřebení mateřským rostlinám přístupnými. 
Obraťme se ještě jednou ku významu pokrývky listové pro bukové 
lesy. Velmi často se podceňuje, někdy zase přeceňuje. Teprve přesnější, 
analysami půdy a listí bukových korun provázená pozorování umožnila 
bezpečnější závěry, ačkoliv samozřejmě věc tím není vyčerpána (R a m a n n, 
1898, 1905). Přirozeně půda lesů bukových, kde stelivo pravidelně je ode- 
bíráno, ztrácí minerální součásti, jež vodou dešťovou jsou vypírány. Ještě 
většího však významu je, že okorá na povrchu pozbývajíc sypkosti, faktoru 
velmi důležitého pro provětrávání půdy. To lze pozorovati i v lesích sto- 
jících na půdách nej lepších. Nad to však jeví se i znatelné rozdíly v ana- 
lysách půd, s nichž stelivo není oděl íráno, oproti těm, na nichž se to děje. 
V těžších půdách sice analysa stává se nespolehlivou (R a m a n n, 1905, 
pg. 362). Za to \ šak v cl udších objevují se rozdíly ve vzrůstu buků i v jejich 
vzezření velmi záhy. Jmenovitě v listech se to jeví, jež zmenšují se a do- 
stávají žlutozelenou barvu — příznaky, které vůbec objevují se za nedostatku 
dusíku. Příznaky tyto lehce daly se stanovití na půdě písčito-hlinité (,,mitt- 
lerer bis guter Lehmboden", 1. c. pg. 364), nevystupovaly však na půdě 
těžké, ačkoliv analysa listí se stromů, jež zde stály na ohrabávané půdě, vy- 
kazovala menší množství kalia. Jest však otázkou, zda půda zkoumaného 
po té stránce lesa (Můhlenbeck v Prusku), vzniklá větráním dilu- 
vialního slinu, nebyla přímo jakosti výborné pro buky. („Vorwiegend dient 
der Boden der Landwirtschaft; ais Wald trágt er ůberwiegend Laubhólzer, 
Buche, Eiche, oft- von vortvefflichem Wuchse.“ R a m a n n, 1905, pg. 111.) 
A tu vzniká otázka, zda na této očividně bohaté a hluboko jdoucí půdě 
buky nedovedou se přizpůsobiti nedostatku dusíku v perifernějších vrstvách 
tím, že vhánějí kořání hlouběji do půdy než obyčejně a tak nedostatek du- 
síku vyrovnávají. Vždyť zdá se, že Ebermayer vůbec pokládá buky 
(cit. dle R a m a n n a, 1. c., pg. 341) za stromy hluboko jdoucí svými kořeny, 
XXXVI- 
