42 
které dík jejich symbiotickým hlízkám lze sázeti na půdy dusíkem chudé, 
jest na snadě závěr, že tolikéž buky, bude-li se podporovati vývoj jich 
mykorrhiz, lze na chudších půdách s prospěchem vésti. Ostatně se prak- 
tické důsledky podávají samy sebou. 
A tak, abych již shrnul své názory o mykorrhizách starších porostů 
bukových (neboť v mladších, na př. asi dvacetiletých, ani steliva není 
tolik, aby se dostavilo žádoucí vlhko pro vývoj mykorrhizových sklerotií). 
Nejsou zjevem všeobecným, a tudíž také ne všeobecně nutným. Pro- 
spěšnost jejich následkem toho je jen fakultativní. Ale karakteristická 
jsou media, kde se nevyvíjejí. Platí to především o nudlových lesích, 
o nichž M ú 1 1 e r vypráví, dále pro vápencovou půdu okolí schulpfort- 
ského. V prvém případě aspoň setlívání pokrývky listové děje se velmi 
rychle, v druhém i míšení mullu s půdou. Oba dva případy blíží se již ide- 
álním, kde rozklad organických zbytkťi děje se tak rychle, že jich v půdě 
ani již nelze znamenati. ,,Die Ansammlung von Humus im Boden ist 
von der Verwesung abhángig, die in gut geschlossenen Bestánden und 
gekrúmmelten, náhrstoffreichen Boden am raschesten fortschreitet; es ist 
dies die Ursache, daB die besten Waldboden der Gebiete mit gemischten 
Laubholzern arm an humosen Stoffen sincl. In Buchenwaldem vollkom- 
menster Entwickelung findet man den Streuabfall des letzten Jahres ais 
lose Laubdecke auf einem humusarmen Mineralboden." (Ramann, 
1905, pg. 153.) 
S takovýmito porosty se ovšem líčené mnou lesy bukové měřiti ne- 
mohou; nebyly však nijak špatnými, ba některé z nich musím označiti za 
krásné. Při nejmenším byly tedy kvality prostřední. Jaký však to má vý- 
znam pro biologii takového lesa, jestliže by pokrývka listová rozkládala 
se jen pozvolna? Především ten, že půdě, kde kořeny bukové po výtce jen 
ve směru horizontálním se mohou rozkládati — a takovými jsou vesměs 
popsané mykorrhizové lesy — nedostávalo by se dostatečné množství du- 
síka z krytu listového. Nebylo-li by ovšem mykorrhiz! Ale ty vyvíjejí se 
ruče v lesích, kde listí zůstává ležeti a kde přes to nevyvíjí se typický, 
kompaktní, hrubý humus a rozkládajíce listy opatřují potřebná dusíková 
množství. Věrné analogon s poměry, jaké u hlízek leguminosních shledá- 
váme. Také zde vyvíjejí se hlízky na kořenech Leguminos, vegetují-li 
tyto v půdě, kde jsou dusíku množství nepatrná (písek dyn) anebo malá 
(nehnojená zvláště půda polní) a v obou případech nahražují potřebná 
kvanta. A mykorrhizy buků jsou podobným podivuhodným zařízením, 
jehož však nexus ještě komplikovanějším způsobem jest realisován. Bylo 
by možno představo váti si věc tak, že v čas potřeby lákají rostliny bu- 
kové plísně na své kořínky a ty že jim obstarávají nutné látky. Není však 
pro tento názor dokladů a i kdyby jednotlivé ty pochody, jež ku synthese 
mykorrhizové vedou, neprobíhaly tak jednoduše, jak jsem se je snažil zde 
vystihnouti, přece v hlavních — myslím — rysech vztahy hub i vyšší 
rostliny jsem správně rozřešil: Tendence hub mykorrhizových v koříncích 
XXXVI. 
