43 
jsou parasitické (haustoria), restringovány jsou však různými reakcemi 
pletiv kořínkových (třísloviny, jež omezují symbionta na intercelluláry 
jednak jistou jedovatostí svých roztoků, jednak ochromujíce velmi pravdě- 
podobné činnost jeho enzymatickou); výhodné vlastnosti plášťů pro rost- 
linu vyšší (rozklad listí) tolikéž tryská z tendence hub, zaopatřiti pro 
sebe potravu. A to má snad jakýsi význam pro pochopení tak v celku 
účelné symbiosy, jako jsou mykorrhizy bukové: účelnost jejich múze býti 
sekundárního původu. 
Ještě však s jiné stránky zasluhují pozornosti děje, které se před se 
béřou v mykorrhizových vrstvách nebo v útvarech jim podobných. Jestliže 
zde anebo vůbec z „rohhumusových" vrstev takové množství rozkladných 
a ne tak příliš složitých produktů, jak se dříve zdálo, do spodnějších vrstev 
podkladných je převáděno, event. prosakuje a jestliže na druhé straně 
pojem „humátů" jakožto chemických individuí považovati dlužno za padlý, 
pak snad pozbývá i biologie t. zv. rostlin čistě humosních své jisté mystič- 
nosti. Analysováním produktů svrchních humusových vrstev a pozorováním 
jejich biologických vlastností snad dojdeme vysvětlení, aspoň , části, fysic- 
logie výživy těchto saproíytů. Mykorrhizové formy Monotropy, které 
v písčitých půdách vyhledávají partií spodních, někdy značně hlubokých 
(tendence ku vrstvám , .humusového kamene"?), Neottia, která budto 
v mullu, anebo v hlinitých hájích při krajích porostů vegetuje a tu pomocí 
chlorofyllu se přiživuje, která ale též mastné půdy zcela mokré snáší a 
mnohé jiné oekologické zvláštnosti stanovisk mohou tu býti dobrým 
vodítkem. 
Zbývá mi promluviti ještě o jiných případech mykorrhiz bukových. 
Hladké, pravidelně stavěné, komplikovaně strukturované mykorrhizy 
představují asi nejvíce differencované útvar v tyto; jsou velmi rozšířeny 
a normální jejich výskyt jsou velké množství individuí obsahující shluky. 
Že význam oekologický mají a že jest tento pro normální poměry značný, 
o tom nemohu pochybovati. Za extremní však případ považoval bych 
Múllerovy dánské mykorrhizy. Ne z toho ohledu, že nedala by se 
tušiti nějaká jejich funkce. Naopak, nezdá se mi nemožným, že i v tomto 
případě mykorrhizy mohly by působiti jako ,,rozkladače“ listů, při čemž 
mykorrhiz prosté partie kořenové, na nichž M ú 1 1 e r nalezl dokonce 
vlásky kořenové, jako vlastní orgány absorpční by působily. Připomínám 
zde porosty prostředních jakýchsi karakterů, jež jsem na př. na 
Rujané zastihl. Může to však velmi pravděpodobně jiti toliko do jistého 
stupně, kompaktních těch mass vskutku hrubého humusu mykorrhizy 
v celku asi vůbec nezmohou, rnull se nestřádá a nastává otázka, zda na 
ta místa buky vůbec patří. 
XXXVI. 
