ROČNÍK XIX. 
TŘÍDA II. 
ČÍSLO 40. 
O degeneraci buněčných jader. 
Napsal Dr. Bohumil Němec v Praze. 
S litografovanou tabulkou a obrazcem v textu. 
Předloženo dne 10. června 1910. 
V buňkách, které odumírají během rozlišování se pletiv, tak jako 
na příklad ve vyvíjejících se cévách, dále v buňkách, jež ztrácejí jádro, 
jak se to děje v síťkovicích, degenerují jádra a tento pochod je proto dů- 
ležitý, poněvadž při něm můžeme sledovati postupné rozpouštění určitých 
součástí jádra, které poukazuje na různost chemických vlastností jed- 
notlivých struktur jaderných. Pro mne sledování degenerace jader bu- 
něčných bylo také proto důležitým, poněvadž jsem pochod ten mohl 
srovnávali s rozpouštěním určitých struktur jaderných, jaké jsem v po- 
sledních létech při mikrochemických studiích svých často měl příležitost 
sledovati. Také O e s se v poslední době otázkou touto zabýval (1908, 
1910). Poukazuje na proměnlivost množství t. z v. chromá tinu v jádrech 
buněčných a domnívá se, že se v jádru skutečně v určitých vývojových 
jeho stadiích anebo za určitých fysiologických podmínek děje autolysa 
chromatinu. O es je přesvědčen, že nukleasa, t. j. enzym rozklad nuklei- 
nové kyseliny působící, v době odpočinku jádra většinou je přítomna 
v buňce ve způsobě zymogenu, kdežto během karyokinesy je enzym akti- 
vován, takže během telofás jádro je nejbohatší na chromatin. 
Podrobných cytologických prací o degeneraci jader je poměrně 
málo. Známy jsou studie Cavarovy o chromatolysi jader. Autor 
v nich však spíše studiem změny struktury jádra se zabývá, než otázkou 
o postupu rozpouštění jednotlivých jeho součástí. Důležitá je však pro 
nás práce K o r n i c k e-o v a (1899), kterýžto autor speciálně se zabýval 
studiem jader během vytváření se tracheid u Viscum. Shledal, že jádra 
degenerující pozvolna ztrácejí svůj zrnitý obsah bohatý chromatinem, 
takže konečně nabývají vzezření prázdných váčků, zřetelnou blanou opa- 
třených. Váčky ty pak nepravidelně se scvrkují a mizí. Toto pozorování 
dokazuje, že v degenerujícím jádru vskutku se děje autolysa. Mohl jsem 
K o r n i c k e-ovy nálezy pro tracheje hrachu ( Pisum sativum ) potvrditi 
a shledal jsem, že se zcela podobný pochod odehrává také v síťkovicích 
některých rostlin pryšcovitých a jiných během jich differenciace. Tento 
pochod je právě pro síťko vice proto důležitý, poněvadž tyto buňky ještě 
po ztrátě jádra velmi dlouho chovají živou cytoplasmu, dovedou značně 
XL. 
Rozpravy roč. XIX. tř. II. čís. 40. 
1 
