rňsti a na jich přehrádkách nebo vůbec na síťkovaných partiích jejich 
stén různé změny strukturální se dějí. Při degeneraci jádra nejeví se zde 
tedy pouhý průvodný zjev celkového odumírání buněk, nýbrž jedná se 
o vitální pochod a sice zřejmě o autolysu v živé buňce, kteráž ovšem značně 
je specialisována. 
Poněkud jinak chovají se jádra v síťkovicích smrku ( Picéa excelsa). 
Síťkovice také zde ztrácejí záhy jádro, takže ve stavu dospělém ani stopy 
po něm nechovají, ale degenerace jeho jiným způsobem se děje, než na př. 
u Euphorbiaceí. Jádra se stanou z počátku bohatými chromatinem, pak 
se poněkud zmenší, jakoby se scvrkla, jeví se homogenními, ale stále ještě 
jsou silně barvitelna. Pak se v nich objevují veliké vakuoly, hlavně na 
jich periferii a jádra se rozpouštějí. Také zde máme tedy autolysu jádra 
chovajícího hojně chromatinu, ale ovšem jsou. podrobnosti celého pochodu 
odchylné od degenerací jader dosud známých. 
Že v síťkovicích jádra degenerují, je fakt známý již delší dobu. 
Vývoj sífkovic sledovali Schmidt (1882), Zacharias (1884), 
Fischer (1886), Lecomte (1889), Strasbu, rger (1891), Gui- 
g n a r d a jiní autoři. Skoro všeobecně je uznáváno, že během differen- 
ciace síťkovic jádra jich degenerují. Především mizí z nich jejich struktu- 
rovaný obsah a Zacharias se domníval, že snad právě proto nelze 
jader v dospělých síťkovicích viděti. Nelze neuznati, že sem tam i v do- 
spělých síťkovicích byla nalezena jádra anebo útvary jádrům podobné, 
ale Strasburge r, který síťkovice podrobně na přečetných objektech 
zkoumal, právem takové případy prohlašuje za výminky. Lecomte 
pozoroval, že se v jádrech síťkovic révy ( Vitis vinifera) objevují lesklé, 
kulovité útvary, které pak do cytoplasmy vystupují. Jinakých detailů 
o degeneraci jader v síťkovicích nepodává. 
Velice dobře lze sledovati differenciaci prvních síťkovic (protofloěm, 
kribrální primány) v kořenech pryšců Euphorbia helioscopia a lathyris. 
Ve hlavním kořenu klíčních rostlin lze již ve vzdálenosti as 0,4 mm od vege- 
tačního vrcholu první počátky té differenciace stanovití. Buňky, jež se 
mají v síťkovice rozlišiti, chovají zprvu normální velké jádro, tvaru vět- 
šinou oválního a dvěma jadérky opatřené (tab. obr. 1.). Cytoplasma obsa- 
huje četné malé vakuolky. Jádro se v následujícím stadiu zmenšuje (tab. 
obr. 2.), také jadérka, kteráž mizí v době, kdy jádro jinak ještě dosti 
hojný obsah chová. Ale také tento obsah (sítivo a chromatinová zrnka) 
pozvolna mizí, takže jádro na konec má vzezření prázdného váčku. Jenom 
pod jeho blanou probíhají sem tam intensivně barvitelná vlákénka a jsou 
uložena chromatinová zrnka. Později zmizí i tyto struktury' a jádro, které 
mezi tím bylo na se vzalo kulatý tvar, se scvrkuje a zmizí docela (tab. 
obr. 3.). 
Tento pochod odehrává se očividně dosti rychle, ježto v řadě síťkovic 
možno shledati nezřídka vedle buňky chovající veliké váčkovité jádro 
buňku, která již nechová ani stopy po jádru (tab. obr. 3.). Ale také v cyto- 
XL. 
