4 
relativně v buňce nbylo, v blízkosti jádra objevily se husté hmoty, které 
se na povrch jádra samotného přikládají (barví se intensivně haemato- 
xylinem Heidenhainovým) . Zbytky jich dlouho lze v síťkovici dokázati. 
Cytoplasma tvoří na konec tenký nástěnný povlak, jenž obsahuje zře- 
telné leukoplasty. Celý pochod destrukce jader odehrává se poměrně 
rychle, neboť v řadě devíti nebo desíti buněk můžeme shledati všecka 
postupná její stadia. 
Chromatinová zrna mizí v jádrech dříve než jadérko, zbytky sítiva 
jaderného možno někdy v jádru stanovití ještě v době, kdy jadérko je již 
zcela rozpuštěno. Blána jaderná během tohoto pochodu jeví se býti dosti 
tlustou, ale konečně i ona mizí. Není nemožno, že se scvrkuje a spojuje 
s hustou plasmatickou hmotou k jádru přiléhající, s níž společně poměrně 
pozdě se rozpouští. 
Buňky, v nichž degenerace jader počíná, jsou ještě velmi krátké^ 
měříť 18 — 22 (i, v buňkách dlouhých 27 ^ byla jádra již docela vymizela, 
v síťkovicích 40 dlouhých nebylo již ani zmíněných hustých hmot plas- 
matických. Také zde tedy jsou bez jaderné buňky schopny značného 
vzrůstu d.o délky, jak již Lecomte (1889) k tomu poukázal. Husté 
hmoty cytoplasmatické snadno mohly by nás svésti k tomu, abychom je 
považovali za jádra, kdybychom neznali jejich vývoj. Na mých prepa- 
rátech degenerace jader vždy postupovala velice pravidelně směrem 
k vegetačnímu vrcholu, nikdy nebyla řada buněk bezjaderných přerušena 
buňkou jádro chovající. V metafloěmu a deuterofloěmu, kde postupuje 
differenciace síťkovic směrem více centripetálním, lze spíše nepravidel- 
nosti očekávati a není nemožno, že do řad bezjaderných síťkovic sem tam 
je vtroušena síťkovice ještě jádro chovající. Ale jsem přesvědčen, že se 
ve většině případů, kde byla popisována existence jádra v hotové síťkovici, 
jednalo o husté plasmatické hmoty, jež se bez závislosti na jádru v cyto- 
plasmě objevují. 
Dobře lze také sledovati vývoj síťkovic v kořenech šídlatky (Sagit- 
tavia sagittae folia). Zde poznati možno nejmladší stadium síťkovic dle 
toho, že se v cytoplasmě objevují velké a zřetelné leukoplasty (tab. obr. 4.). 
Děje se tak již v době, kdy jádro ještě zcela normální strukturu jeví. 
V následujícím stadiu se koncentruje jaderný chromatin na určitá místa, 
při čemž sě zdá, že množství jeho se zmenšuje, až se jádro jeví býti skoro 
prázdným. Obsahuje pouze nukleolovitá zrnka haematoxylinem Hei- 
denhainovým silně barvitelná a nepatrné, nebarvitelné koagulum. 
V následujícím stadiu jádro se scvrkuje a stává se nebarvitelným, téměř 
homogenním tělískem (tab. obr. 5.), jež záhy docela mizí. 
Zpravidla lze celý pochod v jedné řadě buněčné sledovati, vzácněji 
je přechod od buněk s normálními jádry k buňkám s jádry degenerovanými 
náhlý, jak to viděti v obr. 6. přiložené tabulky. 
Sagittaria liší se od Euphorbiacei tím, že se u ní v jádrech mladých 
síťkovic vyvinují chromatinová velká tělesa, ovšem v nepravidelném tvaru 
XL. 
