G 
cév postupuje až blízko k vegetačnímu vrcholu (Nathansohn 1900), 
děje se také v kořenech smáčknutím poraněných. Ovšem že zde vlivem 
nepravidelného poranění řady buněk, jež se v cévy rozlišují, nejsou, v rovné 
řady uspořádány. Tak se může státi, že mezi buňkami, jejichž jádra již 
jsou degenerována, objeviti se mohou buňky s jádry zcela normálními. 
Během differenciace cév mizí z buněk cytoplasma, současně také 
jádro se stává chudším substancemi strukturovanými. Především se v něm 
zmenšuje jadérko, chromatická hmota omezena je pouze na periferii ja- 
dernou, kdež uložena je ve způsobu nepravidelných zrnek a vláken. Ja- 
dérko pak zmizí docela, stejně také strukturovaný obsah jádra, tento někdy 
dříve než jadérko, ač také obráceně tomu býti může. Poslední stadium 
je váčkovité jádro s poměrně tuhou blánou a homogenním, nebarvitelným 
obsahem, takže tu jádro činí dojem vakuoly, ohraničené poměrně tlustou, 
blanou. Jádro to pak se scvrkne a sice, jak se zdá, rychle a zmizí docela. 
V některých případech, kde v jádru jadérko poměrně dlouho vytrvalo, 
nalezl jsem obrazy, které jako by nasvědčovaly tomu, že jadérko je z jádra 
vyplazováno ven do cytoplasmy. 
Také v buňkách, jež se v cévy differencují, je tedy rozpouštěn chro- 
rnatin jaderný a současně jadérko. To by mohlo poukazovati k tomu, že 
se jedná o jiné pochody, než-li v pokusech O e s o v ý c h, kde byl roz- 
pouštěn při autobuse pouze chromatin, kdežto jadérko zůstávalo nedotčeno. 
Ale je též možno, že je při degeneraci jádra jadérko rozpouštěno jinými 
látkami než chromatin. Kdyby se jaderná šťáva stala neutrální anebo slabě 
alkalickou , mohla by pozvolna rozpouštěti strukturovaný barvitelný 
obsah jádra, kdežto jadérko mohlo by býti rozpouštěno látkami, které již 
dříve v jádru byly přítomny a které rozpouštěcí činnosti šťávy jaderné 
nezabraňují. Že jadérko může býti rozpouštěno ve vakuolách, k tomu 
nám podávají doklad různé zkušenosti. Je-li jadérko vypuzeno během 
karyokinesy do cytoplasmy (na př. u některých Uredineí), je v ní rozpou- 
štěno a tolikéž když uměle (na př. vlivem chloroformování) v cytoplasmě 
jsou vzbuzena. Ztratí-li pak jaderná blána svoji semipermeabilitu, musí 
jádro se scvrknouti. Jaderná blána, která je původu cytoplasmatického, 
může snadno opět součástí cytoplasmy se státi, takže celé jádro takto zmizí. 
Nemůže býti o tom pochybnosti, že jádro buněk, z nichž se mají 
differencovati síťkovice, záhy degeneruje a zcela mizí. Dospělé kribrální 
primány jsou vždy bezjaderné, ač se v nich právě v době degenerace jader 
objevují velké leukoplasty a vytvořuje škrob. Při degeneraci zpravidla 
nejprve mizí jadérka, později chromatin ( Vicia , Picea) anebo jdou oba po- 
chody současně ( Ricinus , Euphorbia, Sagittaria). U některých rostlin 
[Vicia, Picca, Sagittaria) differencují se před samotnou degenerací jádra 
chromatinové nahromaděniny, ale nejsou, to snad homologa chromosomů, 
neboť počet jich značně kolísá. 
Již bylo vzpomenuto Oesových prací, dle nichž také během nor- 
málního vývoje jádra množství chromatinu může kolísati. Vývoj síťkovic 
XL. 
