ukazuje, že rozpuštění chromatinu může býti úplné. Není nemožno, že 
je působeno enzymem, jehož činnost vůbec s činností sífkovic souvisí, 
takže by byla degenerace jader jen vedlejším zjevem, provázejícím na- 
hromadování nebo tvoření se určitých enzymů v buňkách, z nichž síťko- 
vice vznikají. Rozpouštění jadérek a blány jaderné je zjev obvyklý, který 
se u vyšších rostlin při každé rnitose dostavuje. 
Jak z měření délky buněk, jež právě byly jádro ztratily a síťkovic 
dospělých vyplývá, mohou síťkovice po ztrátě jádra ještě značně růsti. 
Také se v nich může díti silná výměna látek, neboť se v jich leukoplastech 
vytváří a rozpouští škrob, na sítka ukládá se kallosa a opět se rozpouští 
atcl. Gerassimoff ukázal, že buňky bezjaderné jenom krátce mohou 
růsti, van W i s s e 1 i n g h stanovil, že výměna látek v nich trpí. Proti 
tomu svědčí zdánlivě naše zkušenosti. Ale vzpomeň eme-li, že jsou síťko- 
vice četnými plasmodesmy spojeny se sousedními buňkami, jež jsou jádrem 
opatřeny a to zvláště s průvodnými buňkami (K u. h 1 a), můžeme si celý 
zjev vyložiti tak, že se popudy jádrem dávané vodí do síťkovic plasmo- 
desmy z buněk, jež se síťko vicemi sousedí a normálními jádry jsou opatřeny. 
Přes to je důležito stanovití, že v síťkovicích vskutku jádra zcela mizí, 
takže ke vzrůstu jich a výměně látek není nezbytně třeba přítomnosti 
jádra v buňce, o kterou právě jde. 
Výklad tabulky. 
(Všecky obrazy kresleny při zvětšení Reich. hom. im. 1 / 12 , Komp. ok. 6. Šipka 
udává směr k basi kořenu.) 
Obr. 1. — 3., řada buněk z klíčního kořenu pryšce Euphoybia lathyris, jež se 
differencují v síťkovice a v nichž viděti lze postupnou degeneraci jader. 
Obr. 4, 6: Degenerace jader v buňkách v síťkovice se vyvíjejících v kořenech 
Sagittaria sagittaefolia. 
Obr. 5: Poslední viditelný zbytek degenerovaného jádra v síťkovici Sagittarie. 
Obr. 7. — -11: Různá stadia degenerace jader v klíčním kořenu bobu ( Vida 
faba). 
