3 
protažena v tyčinku mnohdy na několika místech uzlovitě ztluštělou. 
Kolem vakuoly někdy bylo nahromaděno několik azurofilních granulací. 
Uložení granula resp. tyčinky bylo obyčejně centripetalní, zřídka ležela 
tyčinka tangentialně k jádru. V nemnohých buňkách nalezeny byly ty- 
činky volně v plasmatu ležící,, jindy zase jen vakuoly vystlané na periferii 
azurgranuly. Pappenheim původně připouštěl možnost, že by se 
snad mohlo jednati o parasity a že by ony tyčinky znamenaly začátek 
tvoření se bičíku, jak to popsali Dutton, Todd a Tobey u ně- 
kterých leukocytozoí ptačích, v pozdějších publikacích však úplně od 
názoru tohoto upustil a útvary ony pokládá - za vzniklé vitální činností 
buněk samotných a ač nenalezl nikde jinde zcela totožných útvarů, pro- 
hlašuje je přece za identické s K u r 1 o f f-D e m e l-o v ý m i tělísky 
leukocytú morčat a má vlastní vyšetřování názor jeho úplně potvrzují. 
V krvi normálních morčat jsem sice rovněž jako Pappenheim útvarů 
oněch nenalezl, ani jsem jich neviděl v krvích morčat infikovaných strepto- 
kokky z krve leukaemické vypěstovanými, když jsem však jiným způ- 
sobem, totiž déle trvajícím ozařováním Roentgenovými paprsky, vyvolal 
poruchu ve vnitřním životě leukocytú morčat, nalezl jsem útvary úplně 
totožné s oněmi P a p p e n h e i m e m popsanými a také přechody od 
těchto k typickým tělískům K u r 1 o f f-D emelový m. 
V buňce čís. 57 nalézáme tři ostře ohraničené vakuoly zřejmě se 
lišící od vakuol degeneračního původu (buňka č. 54), v prostřední pak 
vakuole vidíme tangentialně k jádru uloženou tyčinku dosti přesných 
kontur právě tak, jak je Pappenheim popsal. Ale již v téže buňce 
nalézáme v ostatních dvou vakuolách útvary kulovité, resp. větší azuro- 
filní zrno, jež mimo svoji zevní podobu ničím se neliší od oné tyčinky 
a zcela určitě stejného jsou původu. 
Ještě zřejměji jeví se nám vztahy a přímé přechody útvarů těchto 
s Kurloffovými tělísky v buňkách č. 55 a 56. Ve starší a bohatší 
na plasma buňce č. 55 vidíme při stěně prostřední dosti velké vakuoly 
srpovitý azurofilní útvar s přesnou vnější konturou, jež nedotýká se nikde 
okraje vakuoly, vnitřní pak okraj jest nepřesný a znenáhla mizí ve vnitřku 
vakuoly, původně asi zúplna vyplněné. Nezdá se tudíž, že by se snad 
obsah vakuoly byl zhustil a stáhnul lc okraji jejímu — - spíše asi ubývá 
hmoty Kurloffova tělíska od jedné strany a zbytek právě ještě 
viditelný zůstal na svém původním místě. Podobný process snad udál se 
ve vakuole hoření téže buňky a snad i v pravostranné vakuole buňky č. 56, 
ač zde vzhledem k odchylnosti útvaru azurofilní tyčinky jest pravdě- 
podobnějším výklad jiný. Porovnáme-li totiž útvary tyto s vakuolou 
levou buňky č. 56, vidíme, že vakuol a jest vyplněna massou slabě růžově 
se barvící, podobně jako jest vyplněna celá vakuola v buňce č. 51, a že 
středem vakuoly v podélné její ose táhne se tyčinka, která neznamená 
asi nic jiného, než retrahovaný zbytek obsahu vakuoly. I zde zdá se, 
jakoby vakuola (podobně i v buňce č. 55) vtlačovala se do jádra, jak to 
XLI, 
1 * 
