5 
složená, v jejíž okách leží asi ona tak intensivně se barvící zrnéčka. Spongi- 
osní síť však sama jeví relativně větší azurofilii, protože dovede schytati 
azur i z barviva na volnou tuto barevnou sůl dosti chudého. 
Při regressivních změnách tělíska zdá se však, že právě tato síť prvá 
zachází (46, 51, 47), vlastní pak obsah bud se homogenisuje (51) anebo 
zachází, či se vylučuje po částech (46) tak, že zbude jen několik málo 
zrnek, jež morfologicky ničím od typických azurofilních granulací lidských 
lymfocytů se neliší. Ale i zde obsah vakuoly není nijak vymizelým a jeví 
se nám v onom slabě růžovém jejím zabarvení, jež v partiích hořeních při 
periferii jest poněkud hutnějším. 
Zde ted}' vidíme nejdříve zacházeti zase zrnitou massu, která pře- 
měněna byvši (ono zacházení jest rozuměti přirozeně jen ve smyslu morfo- 
logickém) nejspíše opouští buňku a co její sekret dostává se do plasmy 
krevní. Jaký toho jest účel, ovšem není možno při našich dosud skrovných 
znalostech o těchto tělískách vůbec s určitostí říci, nejspíše však jest zde 
již primárně založená porucha ve vývoji těchto buněk a jich tělísek K u r- 
loffových, jak pro to svědčí nálezy v buňkách 45, 52 a 53. 
Ve 45 a 52 vidíme málo a nepravidelně vyvinutá tělíska, volně ležící 
v plasmě bez vakuol je obklopujících a tyto nálezy byly po roentgenování 
dosti hojny a ukazují zřejmé přechody v azurofilní granula. Výjimečný 
útvar vidíme v buňce 53, kde nalézáme při periferii buňky volně v proto- 
plasmě uložená hrubá azurgranula, která svým uspořádáním i uložením 
v buňce blíží se typické lokalisaci Kurloffova tělíska, neleží však 
v žádné vakuole, jako v 46. Že by látka vyplňující vakuolu a s ní i tato 
byla vymizela, není naprosto pravděpodobným, neboť tam, kde opouští 
vakuola buňku, činí to s celým svým obsahem a plasma opuštěné bi ňky 
jest roztrženo a má na sobě zřejmé stopy onoho pochodu. Musíme se tedy 
uchýliti k výkladu již dříve podanému, že se totiž jedná o nedostatečný 
vývoj tělíska, při němž došlo k vytvoření pouze granulami jeho součásti, 
spongiosní a ona supponovaná hyalinní nebo lipoidní součást vůbec se zde 
nevyvinuly. 
Zasáhly zde tedy Roentgenovy paprsky rušivě ve vývoj Iv u r- 
lofových tělísek, která ve většině buněk chybně se vytvářejí a nad to 
podléhají různým degenerativním změnám (45, 46, 51 — 53, 55 — -57). 
Na základě těchto právě popsaných nálezů pokládám názor Pappen- 
h e i m ů v o neparasitarní podstatě jeho v leukocytech nalezených útvarů 
za dokázaný a přicházím k útvarům H i r s c h f e 1 d-W echselman- 
novým. Také zde byla to akutní velkolymfocytová leukaemie, jenže 
na rozdíl od případu předešlého byly místem, kde útvary abnormní se 
nacházely, neutrofilně granulované polymorfonukleary. V těchto leuko- 
cytech, a sice v dosti značném jich počtu, zjištěny byly jednak vakuoly, 
jednak pak inkluse kulaté, ovální a elliptické, jež barvily se methylovou 
zelení — pyroninem červeně, Giemsou modře. V punktátu sleziny 
a tamtéž i post mortem nalezena houfně tělíska tato volná i v leukocytech 
XLI. 
