a do varlete, psu přímo do dřeně kostní, holubům intraperitonealně. Dále 
založeny kultury, ale pouze u tří případů docíleno výsledků a sice u dvou 
akutních leukaemií nalezeny v krvi ante mortem vzaté streptokokky 
nepathogenní pro morčata, smrtící však malé bílé myšky. U holubů, jimž 
injikována dřeň, rovněž velice zajímavé leukaemie s hojnými ulceracemi 
v tlustém střevě (zdá se, že získal své onemocnění v Bosně) vyvinula se 
peritonitida, jíž dva holubi zašli, z exsudátn pak vypěstovány tyčinky, 
jež však nebylo možno déle sledovati, protože nepodařilo se je dále pře- 
očkovati. Experiment elně nedošel jsem tedy k žádným ani lepším ani horším 
výsledkům než autoři jiní, za to však nálezy na elementech krevních sa- 
motných byly u oněch 9 případů velice pozoruhodnými a přispějí snad 
poněkud k řešení obtížné otázky leukaemie. 
Veškeré nálezy můžeme rozděliti ve dvě velké skupiny, v prvou, 
kde zahrnuty jsou různé odštěpy plasmatu a částečně i jaderní substance 
buď do plasmy krevní, anebo se nalepují částice tyto na krvinky, do druhé 
skupiny náleží intraleukccytarně uložené útvary a ještě zcela zvláštní 
útvary onoho případu nejpozději pozorovaného. Skupina prvá zahrnuje 
v sobě dva oddíly, oba poněkud se lišící útvarem a dalším osudem odštěpů 
plasmatických. 
Prvý oddíl zahrnuje v sobě obrázky čís. 1- — 5, z nichž nejzajíma- 
vějšími jsou 1 , útvary 4 a 5. Oba jsou erythrocyty, v nichž vidíme útvary 
skoro úplně morfologicky totožné s plasmodiemi malarickými a to zvláště 
útvar 4., slabě modře zbarvený kroužek, na nějž nasedá zcela typicky 
jaderná tečka, ovšem vše pouze zdánlivé. Útvar 5. již liší se tak dalece od 
plasmodií malarických páskovitě uloženým svým azurofilním zrnem, že 
nelze oba tyto útvary mezi sebou zaměňovati, lehce však by mohl býti 
pokládán za parasita. Z omylu toho nás však ihned vyvedou obr. 1- — -3. 
Nej jednodušší jest obr. 2., kde vidíme jednak přímo vychlipovati se plasma 
lymfocytarní a klásti se na povrch erythrocyta, v sousedním pak erythro- 
cvtu vidíme podobný odštěp již úplně uvolněný, plasma v něm jest na 
jednom konci shuštěno a snad je to právě ona část, kde nastalo odtržení 
od mateřské buňky. Vedle toho vidíme, jak za vychlípenou plasmou vy- 
c.hlipu.je se i partie z jádra buňky. O něco pokročilejší stadium vidíme 
na obr. 3., kde plasma úplně již se odloučilo a za ní táhne se jakoby bičík, 
přímo vycházející z jádra lymfocyta. Při svém odstupu z jádra bičík značně 
se ztenčuje a kdyby rychlé zaschnutí praeparatu nebylo tento process 
náhle přerušilo, jistě by bylo došlo asi k vytvoření se úplně s tejného útvaru 
jako na sub 4., neboť bičík by se byl sbalil ve velké zrno nasedající na 
periferii prstenu. 
Ještě komplikovanější pochod ukazuje nám fig. 1. Tam plasmatická 
partie tvořena jest vychlípením se z buňky pravé, jaderná pak z buňky 
levé, mimo to jeví ještě ono pseudojádro strukturu granula v centru prázd- 
ného, patrně je to asi klička chromatinové pentle na obou svých koncích 
ještě s jádrem související. Co se týče obr. 5., vrátím se k němu až při po- 
XLI. 
