9 
za plasmodia, o tom svědčí upozornění Laveranovo, že i krevní 
destičky mohou někdy nabýti tak podivných forem, že jen zkušené oko 
může je přesně rozpoznati. 
Zbývá ještě fig. 13. Útvar tento lišící se značně od předešlých pochází 
rovněž jako fig. 5. z našeho případu posledního, oné akutní velkolymíocytové 
leukaemie se střep tokokkovou sepsí. Na periferii vidíme slabě se barvící 
houbovitě strukturovanou hmotu, poněkud podobnou plasmatickým 
vychlípeninám ve fig. 7. Na tuto síť nasedá azurofilní dosti hrubé zrno, 
kterému porozumíme až při probírání ostatních nálezů z tohoto zajímavého 
případu. V centru nalézáme útvar pozoruhodné struktury. Jest to ohra- 
ničené, radierně strukturované jakési jádro s centrálně uloženým jadérkem, 
ostatek pak zbarven jest slabě růžovým tonem. Jak lehce mohli bychom 
zaměniti útvar tento s buničným elementem, kdybychom jej neporovnávali 
bedlivě s jinými odchylnými elementy leukaemické krve. 
k;j Výklad jeho jest následující: periferní část není, jak jsem již byl 
naznačil, nic jiného než ono velice slabě se barvící, zde asi ještě nad to 
degenerovaná nej povrchnější plasmatická vrstva popsaná P o 1 1 i t z e- 
rem u leukocytů polvmorfo nukleárních, vnitřek pak jest část s sebou 
odtržené spongioplasmy se stluštělými trámci, totéž, co vidíme ku př. 
v buňce 29 a 38 z téhož případu pocházející a proto v něm také nalézáme 
ono slabě růžově se barvící paraplasma zejména u 38 patrné, 
i j Do této skupiny odštěpů můžeme konečně zařaditi i ony, kteréž 
již popsali Hirschfeld a Wechselmann. Jak již jsem se 
zmínil, jsou totožnými s odštěpy sub 1 — 5 vyobrazenými, jenže zde 
náhodou nebyla odtržena s sebou část jaderné substance, jak to jest zobra- 
zeno u erythrocytu i a 5, není však nikterak vyloučeno, že by se to ne- 
mohlo stati a tu by velice lehce tyto útvary mohli býti považovány za 
nějaká nová leukocytozoa, útvarem velice podobná piroplasmatům. 
, i Souhrnem tedy můžeme říci, že v krvi leukaemické nalézáme útvary 
velice podobné plasmodiím, které vznikly odštěpem částic plasmatu, 
potažmo i jádra. Účel odštěpování jest naprosto nejasným, příčinou od- 
štěpování jest veliká labilita leukocytů leukaemiekých a to jak jich plas- 
matu, tak i jádra. Další osud odštěpených částí rovněž není dobře znám, 
některé asi zajdou v plasmě krevní, jiné jsou nalepeny na erythrocyty 
a putují asi s těmito oběhem krevním a s nimi nejspíše i zacházejí. Dostá- 
vají-li se až dovnitř erythrocytů, nelze říci, spíše však zdá se, že nikoliv, 
protože erythrocyty samy partikule ony nepohlcují a odštěpy, třebas že 
i mají někdy v sobě zrna z jádra pocházející, sotva jsou nadány schopností 
penetrační, pohybujíce se v krvi pouze passivně, unášeny proudem krevním. 
Ony odštěpy ovšem, jež přijdou ve styk se zdravými leukocyty, jsou 
těmito pohlceny a putují v nich uložené krví, až snad jako v případě 
Hirschfeld-Wechselmannově dostávají se do sleziny a pod., 
kde současně rozpadem leukocytů tělíska, která dosud jimi nebyla ztrá- 
vena, bývají uvolněna a jako v onom případě leží volně v dutinách mezi 
XLI. 
