10 
drtí rozpadlých leukocytů. Tento úkaz zároveň jest nej lepším důkazem, 
že se nejedná v našich případech o pouhé změny arteficielní vzniklé snad 
nedokonalou technikou, praeparační. 
Přicházíme k druhé velké skupině tělísek intraleukocytarních, lépe 
řečeno intralymfocytarních, neboť ony plasmocyty, jež jsem sub 35, 
31 a snad 29 zařadil, jsou, jak se všeobecně uznává, původu lymfocytarního 
anebo alespoň společného s lymfoeyty. Jediné dvě buňky poněkud více 
se liší a to 20. a 30. Fig. 30. není nic jiného, než R i e d e r ů v tyrp velko- 
lymfocyta, mladé to buňky š pathologicky vyvinutým a sestárlým jádrem. 
Buňka 20., jediná pocházející z myeloidní leukaemie, jest promyelocyt 
s laločnatým jádrem, tedy buňka stále ještě více lymfocytarní (v morfo- 
logickém ovšem smyslu) než granulocytarní. 
Jak jsem již na počátku, uvedl, byly i u ostatních autorů (A u e r- 
Pappenheim) lymfoeyty nalezištěm útvarů rozmanitých a jistě není 
to náhodou, že právě tyto buňky ony změny jeví. 
Než přejdu prve k popisu nálezů vlastních a teprve potom pokusím 
se věc tuto, pokud mi bude možno, hlavně ze stanoviska biologického, 
poněkud osvětliti. 
Prvá skupina útvarů této řady druhé sub 14 — 17. vyobrazených 
jest jaksi prvým stadiem přechodu mezi normálními zjevy a pathologickými, 
ač i zde ony změny třebas v menších rozměrech a ne tak nápadné, nejsou 
mnohem lehčími než ve skupinách následujících. Všechny čtyři buňky 
jsou z téže krve a také cytologicky úplně stejnorodé. Jsou to lymfoeyty, 
jež bych řadil dle jich stupně onto- ale hlavně fylogenetického k Pappen- 
heimo vým mesolymfocytům, třeba že nemají úzkého plasmatického 
lemu. Iv mikrolymfocytúm pro jich velikost a vůbec i vzhledem k charakteru, 
celkového nálezu krevního nemůžeme jich počítati. Jsou to sestárlé a sice 
hlavně plasmaticky mesolymfocyty v plasmě jich pak vidíme nezvyklé 
útvary, úplně v sobě uzavřené kroužky silně azurofilní (17, 15), aneoo 
jen náběhy k těmto útvarům v podobě různě zohýbaných tyčinek a háčků. 
Máme zde úplně plynulé přechody mezi typickými azurogranulacemi 
lymfocytů a těmito kroužky, které nemůžeme než pokládati za patho- 
logicky 7 vytvořené azurofilní granulace leukocytů. Fig. 14. mimo to ještě 
ukazuje, že ono azurofilní zrno v plasmatických odštěpech nalezené (fig. 4.) 
nemusí ani býti nevyhnutelně přímo původu jaderného, nýbrž že i takováto 
pathologická azurgranula mohou s sebou jsouce stržena zrna takováto 
tvořiti. 
Od útvarů těchto máme již jen malý skok k nej zajímavějším a nej- 
důležitějším nálezům, k oněm intralymfocytarním tělískům. V buňkách 
18, 35 a 3G vidíme více méně solitérní útvary, které již odchýlily se svojí 
formou od azurgranulací i od oněch pathologických právě popsaných. 
Nejblíže ještě stojí útvary v buňce 35, než zde padají dva závažné mo- 
menty na váhu, které nám nedovolují azurofilní tato zrnka jen tak zhola 
identifikovati s azurgranuly M i c h a e 1 i s - W o 1 f f o v ý m i. Předně 
XLI. 
