13 
tyto útvary za produkty leukaemic.kýeh leukocytů a sice, jak se hned 
přesvědčíme, jich jádra. 
Buňky 19 — 23 a 40 ukazují nám dvojí způsob vývinu těchto tělísek. 
V b. 19 a 40 vidíme veliká tato tělíska přímo na jádro nasedati a jak se 
zdá, ještě s ním související, neboť ostatní tělíska na jádře b. 19 nasedající 
ještě krátkou stopkou s ním souvisí. Fig. 20 — 23 ukazují druhý způsob 
vývinu našich tělísek. Z jádra úplně neporušeného, nejevícího ani stopy 
degenerativních jakýchsi processů. vystupuje tenké vlákénko, na jehož 
konci nasedá naše tělísko, někdy dokonce i dvě a zde (23) to vzbuzuje 
dojem, jakoby ono tělísko vzniklo jakýmsi zuzlením z jádra vycházející 
smyčky — - než tomu nikterak neodpovídá struktura tělíska jsouc příliš 
jednoduchou. 
Zdá se, že tímto objevem jest otázka vzniku našich tělísek zcela 
rozřešenou a že bychcm mohli prohlásiti, že se jedná patrně jako u pokusů 
Gumprechtových o vystupování substance jaderné do proto- 
plasnry při zdánlivé neporušenosti jádra, tedy o pučení jádra, o amitotické 
snad děje, které by dle Weidenreicha a Hell y-ho byly zde 
prvým projevem degenerace, dle názorů D o w n e y-ových naopak mohly 
by to býti známky aktivní progresse buňky. Na tom konečně nezáleží, 
protože útvary naše s amitosami nemají nic společného, jen onu zevní 
podobu pučení jaderného. 
Již dříve však jsem prohlásil, že útvary ony jsou výlučně azuroíilní 
a že při jiném barvení jsem je nalezl pouze v podobě vakuol. 
Jest to tedy sice přecházení jaderné substance do plasmatu, ale není 
to tak jednoduché a asi ne identické s pochody, které Gumprecht 
in vitro pozoroval a není jinak možno, než že jest to zcela určitá součást 
substance jaderné, jež opouští jádro a vytváří y plasmě ony podivné 
útvary. Abychom si mohli učiniti jasnou představu o celém processů, 
jehož jednotlivé fase vývojové se stránky morfologické nám sice objasňují 
nálezy, které však naprosto nedostačí k porozumění a k pochopení bio- 
logického významu tohoto děje, dlužno poohlédnou ti se, nenalézáme-li 
jinde dějů ne-li identických, alespoň podobných a porovnáváním učiniti 
si jakousi představu o možných podmínkách a snad i významu tohoto 
pochodu. 
V leukocytech zejména v poslední době pomocí vitálního barvení 
nalezena spousta různých změn, mezi jinými i tělíska různá. Tato ostatně 
bylo popsána již Arnoldem, pozdější práce Rosin-Bibergei- 
1 o v v a zvláště Cesaris-Demelovy na základě hojných pokusů 
vykonané, seznámily nás s bližšími podrobnostmi o skladbě a významu 
těchto tělísek. S našimi tělísky nemají tato ničeho společného, jsouce 
umístěna většinou v polynuklearních granulocytech, dále nebarvíce se 
než pomocí vitálního barvení a konečně nemají útvary tyto s jádrem 
ničeho společného, vznikajíce pouhou albuminoidní degenerací plasmatu. 
XLI. 
