18 
ovšem za snad zvláštních podmínek, které dosud zahrnujeme pod názvem 
individnelní disposice, který nám jinak neříká ničeho. 
Stávají tedy určitě vztah}' mezi biologickými změnami leukaemických 
leukocytů a buňkami nádorů sarkoidních (Roentgen, arsen, toxiny atd.) 
a zbývá jen uvažovati, kde asi tyto vztahy sídlí a lze-li nalézti i nějaký 
podklad anatomický. 
Určitého ovšem, vzhledem k nedokonalosti našich znalostí o vzniku 
nádorovitého bujení, nemůžeme dosud říci ničeho, pouze srovnáváním 
hypothes s fakty dokázanými můžeme se snad přiblížiti ku pravdě, kterou 
pak ovšem jest ještě experimentem dokázati, pokud zajisté je to v mezích 
možnosti. 
Vzhledem ke dříve uvedeným nálezům vystupování chromidialní 
substance z jader hlavně však vzhledem k dokázané funkcionelní slabosti 
leukaemických leukocytů musíme hledati hlavní poru.ehv v jádře těchto 
buněk, neboť toto řídí výměnu látek v buňce a zejména dává asi původ 
fysiologicky účinným sekretům buď přímo, nebo aspoň řídí jich vytváření. 
Prvé platí pravděpodobně pro nev.trofilní granula, druhé pro eosinofilní. 
U leukaemie však vidíme, že tvorba granul buď úplně ustala — leukaemie 
velkolymf ocy to vá , anebo, že se sice granula tvoří, leukocyt však při tom 
ztrácí svoji fagocytarní schopnost, pravděpodobně pak i jiné schopnosti, 
které ho činí funkcionelně úplně bezcenným. 
Hlavní příčinu bujení leukaemického musíme tudíž hledati v jádrech 
leukocytů leukaemických, a sice v animalní, kinetické jeho složce, kterážto 
převládá nad komponentou vegetativní. Tato jest bud odvrhována v po- 
době chromidií anebo ve dceřinných desquamo váných buňkách kolu- 
jících v krvi oběhové snad i jen rudimentárně jest vyvinuta. Podle stupně 
pak poruchy oněch vztahů mezi animalními a vegetativními součástmi 
buňky dochází bud jen k hyperplasii, při silnějších poruchách k nádoro- 
vitému, sarkoidnímu bujení. Vzniká-li ono zvýšení potence kinetické 
součásti jádra nějakou snad přeměnou součástí chromatinu (metabolismem 
chromatinovým) či primerním oslabením jádra a následným přebytečným 
vnikáním kinetických centrosom (R i e s s o v a theorie vzniku nádorů), 
jest ještě další otázkou, kterou dosud řešiti nemohu. 
Spokojuji se tedy s konstatováním poruchy jádra leukaemicky bu- 
jících leukocytů jevící se převahou vlastností animálních nad vegeta- 
tivními. 
Tato porucha vnitřních vztahů buňky vede ke ztrátě jejich nor- 
málních funkcí a resultují tudíž buňky pouze morfologicky totožné s leuko- 
cyty, biologicky však naprosto se různící. Životní úkon}' leukaemických 
leukocytů soustřeďují se právě jen v oné proliferaci na úkor vlastních 
organismus hájících funkcí. 
Přišel jsem tedy opětně, tentokráte však jinou cestou ke svému již 
dříve prohlášenému tvrzení, že v leukaemické krvi musíme rozeznávati 
několik složek pathologického obrazu: 
XLI. 
