19 
úplně stírá. — V jiném případě stává se, že některý z lístků okvětních 
jest nazelenalý a zevně chlupatý, kdežto ostatní jsou lysé; tedy tvary 
přechodní, nalézající se však již v kruhu okvětním. Konečně nalezl jsem 
jednou zajímavý případ na jednom exempláři podléštky z universitní 
botanické zahrady, kdy lístek involukrálný byl z poloviny zelený a chloupky 
porostlý, kdežto druhá polovina byla větší, modře zbarvená a Ivsá. 
Tedy také zjevný tvar přechodní. (Obr. 10 B.). 
U r. Anemone neměl jsem sám nikdy příležitost podobné přechodné 
tvary zevně květu pozorovati, rovněž ne u r. Pulsatilla, ale u obou těchto 
rodu se podobné přechodní tvary v literatuře uvádějí. Loew a Z i na- 
měř mann uvádějí případy u A. nemovosa, kdy jeden z listů invo- 
lukrálních byl vyvinut podobou i barvou stejně jako okvětní. 
P 1 u s k a 1 (Flora, 1849, p. 641) uvádí týž případ, ale podotýká 
při tom ještě, že onen zvláštním způsobem vyvinutý lístek involukrální 
nalézal se na neobvyklém místě, totiž asi uprostřed na stopce mezi vlastním 
květem a ostatními dvěma lístky involukrálnými, normálně vyvinutými. 
— Podobné případy uvádějí se však i u jiných druhů r. Anemone, na př. 
u A. baldensis, A. coronaria, A. hortensis, A. Pavoniana. ■ — Zajímavý jest 
případ, který uvádí Hitchcock u A. dichotoma (Bot. Gazette 1888). 
Pod květem nalézal se totiž phyllom, který byl zpola sepalem, zpola invo- 
lukrálním listem, tedy případ obdobný onomu, jejž jsem našel u Hepa- 
tica trilola. Engelmann (De antholysi prodromus) uvádí zvláštní 
abnormitu u druhu A. ranunculoides. Internodium mezi involukrem a 
vlastním květem bylo úplně zkrácené; jeden z lístků okvětních byl z po- 
loviny zelený a dělený, ostatní normální. Mimo to byl květ prorostlý, 
osa uprostřed vyrůstající nesla ještě další normální květ. 
Rovněž u druhů r. Pulsatilla uvádějí se podobné abnormity. Jaeger 
uvádí přechodní tvary mezi lístky involukrálními a okvětními u druhu 
P. patens. Někdy bývá u tohoto druhu, jakož i u druhu P. vcrnalis, jeden 
z lístků involukrálních úplně přeměněn v lístek barvou i tvarem se shodu- 
jící s ostatními lístky okvětními. Dále uvádí se týž případ i u P. alpina 
a P. vulgaris. U tohoto druhu uvádí Koch případy, kdy vyvinuty byly 
všechny možné přechodní tvary mezi lístky involukrálními a okvětními. 
Ze všech těchto příkladů plyne, že hranice mezi involukrem a vlast- 
ním květem u všech tří rodů, Hcpatica, Anemone i Pulsatilla jest velmi 
labilní, daleko ne tak konstantní, jak tomu jest u rostlin jiných čeledí, 
kde podobné abnormity jsou nesmírně řídké. 
Z r. Ranunculus jest pro nás v tomto ohledu nej důležitější druh 
R. auricomus. U tohoto druhu totiž velmi často bývají některé, 1, 2 
i 3 z lístků kališních vyvinuté co větší, zelené lístky s několika laloky, 
zcela podobné lístkům výše na lodyze se nalézajícím. Stojí-li pak 
blízko pod květem stejný lístek, je patrno, že není tu vlastně žádné 
hranice mezi květem a zelenými listy na ose. (Obr. 11). Důležitou ab- 
normitu pro nás uvádí C a m u s u R. acris. Nalezl nejen květy, 
LI 1 1 . 
