•28 
2. Okvětí ve 2 kruzích: 
a) Oba kruhy stejně utvářeny: druhy r. Anemone, Hepatica a Pulsa- 
tilla, jež mají 2 x 3, po př. 2 x 4, 2 x 5 neb i 2 x 8 (4. blanda) stejných 
lístku okvětních; dále druhy r. Thalictrum, Actaea a Clematis, jichž 4 lístky 
okvětní dlužno považovati za stojící ve 2 kruzích po 2, vzájemně se stří- 
dajících. 
b) Oba kruhy nestejně utvářeny, rozlišeny v kalich- a korunu: Sem 
museli bychom zařaditi především ony případy u Anemone nemorosa, 
o nichž výše byla řeč, jež jsou náběhy k rozlišení kalicha a koruny a to 
bud při úhrnném počtu lístku 6 nebo 12. Dále sem náleží většina druhu 
Ranunculaceí ostatních, tedy velká řada druhů r. Ranunculus, Mvosurus, 
Ceratocephalus, Adonis, Ficaria, Eranthis, Helleborus, Isopyrum, Nigella, 
Trollius, Cimicifuga , Actaea (je-li vyvinut stejný počet petalů co sepalů), 
Paeonia, Dclphinium (sekce Consolida). 
3. Jediný kruh okvětní'. Druhy r. Anemone při 5 lístcích okvětních. 
Thalictrum s týmž počtem lístků okvětních, Caltha. 
III. Květy veskrze acyklické'. Některé případ}'’ u r. Anemone, He- 
patica, Ranunculus (při větším a sice nestejném počtu lístků kališních 
a okvětních), Adonis vernalis, Dclphinium (sekce Staphisagria ) , Eranthis 
(při více sepalech), Nigella, Trollius, Caltha (vesměs při větším počtu 
lístku okvětních), Paeonia (při více než 5 petalech). - — Sem také náležejí 
zpravidla plné květv, jež u mnohých Ranunculaceí se vyškytají. 
Tedy jak vidíme, vyskytují se tu všechny možné přechody mezi 
eu cyklu a acyklií. S tím úzce souvisí velice časté vyskytování tvarů pře- 
chodních a to nejen mezi jednotlivými částmi květními, ale i zevně květú 
od sepalů k listenům a listům. 
Naskýtá se však nyní otázka, který stav je původní a jakým směrem 
se vývoj děje, zda od acyklie k eucyklii neb naopak od eucyklie k acyklií. 
Nemůžeme přece beze všech důvodů acyklií prohlásiti za stav původní. 
Nebudeme zde dlouho o tomto předmětě se šířiti a odkazujeme proto 
na III. díl Velenovského Srovnávací morfologie. Shrneme jen krátce 
důvody, proč považujeme květ acyklický u Ranunculaceí a vůbec u rostlin 
krytosemenných za původní. Veškeré Gymnospermy mají květy acyklické, 
kdežto převážná většina Angiosperm má květy veskrze cyklické; k tomu 
sluší podotknouti, že Gymnospermy jsou typem starším než Angiospermy. 
Čeleď Magnoliaceac, příbuzná Ranunculaceí m, vyznačuje se skoro vesměs 
květy acyklickými. 
Do této čeledi náleží vesměs typy dřevnaté, v teplejších krajinách 
rostoucí, kdežto Ranunculaceae jsou vesměs byliny, ponejvíce v mírném 
pásmu rostoucí. Jak známo, dlužno považovati dřevnaté typy tropické 
za původnější než bylinné z mírných pásem, neboť dříve sahaly tyto typy 
daleko výše na sever a z nich teprve se ony bylinné vyvinuly. Proto Magno- 
liaceae můžeme považovati vlastně za mateřskou čeleď Ranunculaceí. 
S tím shodují se i nálezy palaeontologické, jež nás poučují, že skutečně 
Lili. 
