24 
odčítání na průhledném měřítku skleněném, jež bylo ve vzdálenosti 4 mm 
kolmo na desku, tedy rovnoběžně s úchylkou paprsku před ním upevněno. 
Jeho hoření hrana (bylo ze skla tlouštky 2 mm a 2-5 cm široké) nacházela 
se 20-05 cm pod otvorem výtokové trubice. V tabulce pod číslem 7. a 8. 
zaznamenány jsou hodnoty úchylek (při Šířce stěny 50 cm), jednak na 
dělícím stroji, jednak pomocí dalekohledu ■ — aby nebylo parallaxy - — 
přímo na měřítku odečítaných. Prvé označen}' jsou v diagrammu kroužky, 
druhé křížky. Leží tak přesně na téže přímce, jak pozorovací přesnost 
tomu dovoluje. Nemá tedy horizontální měřítko skleněné vlivu na úchylku 
paprsku. Jest to dosti překvapujícím, neboť na spodní hraně jeho bylo 
zachyceno dosti kapek vodních, jež činily povrch jeho v místech asi 2 cm 
pod místem odečítacím vodivým. Lze tedy bez újmy na zákonech dříve 
odvozených užiti této jednoduché methody k měření výchylky paprsku. 
Konkluse. 
Výchylka hladkého se zemí vodivě spojeného vodního paprsku 
v elektrostatickém poli od nabité vertikální desky vodivé jest měrou 
jejího potenciálu, jsouc v mezích pzoro vacích chyb (asi do %%) za do- 
statečně veliké desky úměrnou kvadrátu potenciálu. Ježto i ostatní 
vztahy této veličiny k jiným ji podmiňujícím jsou tvaru dostatečně jedno- 
duchého, lze jí vhodně k měření elektrostatických potenciálů užiti, zvláště 
proto, že jednoduché geometrické i íysikální poměry - — velikost desky 
průměr trubice výtokové, sekundové množství vody a vzdálenost paprsku 
od stěny lze velmi snadno reprodukovat i. 
Praha, íysikální ústav české university, v říjnu 1910. 
LVI. 
