åkar a 
. t j«U* ‘trÄn Snnn väta ftll- 
*»»■ »™ late , r r lytLa 
leen, fi* m . b ] ,n £, e vanliga är att det bl.rgc- 
„„h demmw. ™en f& Un> *’ ^ 
[ f ÖUIAA 
ningen, f^r^t vanliga är att det blir ge- 
sie i tjock tracl, , ^ rae n gelatmost, 
;,omskiidLgt och s o jj h() j ä r det 
St. Sådant to Wta at tet ^ Umler 
dom “®! , ” U | ät oförändradt ganska länge for- 
alkol.oi later ^ ^ blir det genomski- 
’ a, Ä gelatinöst slemmigt. Sådant det atu- 
»ande ocn g utdragen forst med. al- 
står efter ndorkad galla uKl. ^ ^ sleramiga 
loh0 , 1 °,t och' ulr i toiknl!^ svart. Det med 
SkS fällda blir i torkning gult och genom- 
Skil ’ : Det löses till en viss grad af utspädt kali 
och fälles ur denna lösning af syror i genoms n 
mnde, gelatinösa klumpar. 
Äldre kemister ansågo gallslemmet for al ju- 
min, h vilken af gallans öfriga beståndsdelar foi- 
hindrades att koagulera genom upphöjd tempei a- 
tur. Fällningen med ättiksyra visar att detta ej 
Gmeun har behandlat gallslemmet i kokning 
med vatten och med alkohol, och clerur på detta 
sätt dragit åtskilliga ämnen, li vilka han ansåg 
såsom beståndsdelar af gallan. De äro uppcnbai- 
ligen icke annat än metamorfos-produkter, lika 
som de motsvarande, livilka erhållas af albumin, 
fibrin, m. fl. 
Gallslemmet har en kraftig katalytisk infly- 
telse på gallans öfriga beståndsdelar och föranle- 
der hastigt en förändring deri, som hufvudsakli- 
gen utmärker sig med en ammoniakalisk förrutt- 
nelse. Sedan det är med alkohol afskilclt, kan 
galla, upplöst i vatten, länge förvaras utan att 
