46 
ra varit underkastad flera be. 
syra manciaut vauen, mcu “ ci **> 
ger den en starkt mjölkig, oklar vätska, som dock 
innehåller mycket, ocli det mesta , al bi 11 i fel lin. 
syran, i ännu oåtskildt tillstånd. Denna olikhet 
emellan de på olika vägar erhållna bihfellinsy- 
rorna synes sannolikast halva sin grund i ett öf- 
verskott på fellinsyra, ty bilifellinsyra, utfalld, 
med saltsyra eller svafvelsy ra, ur föreningen med 
alkali, hvarvid mineralsyran qvarhåller en del bi- 
lin i lösningen, löses väl fullkomligt klar i litet 
vatten, men mjölkas af utspädning, dock mindre 
än den artificiella. 
Bilifellinsyran ger med baserna salter, som 
i allmänhet i neutralt tillstånd äro lösliga i vat- 
ten och i alkohol. De smaka bittert, alldeles så- 
som galla, skumma i vattenlösning som tvål vat- 
ten och likna i allmänhet fullkomligt de fellinsy- 
rade, med den hufvudsakliga skillnad, att de äro 
lättlösta i vatten, eller åtminstone mycket Jättlöstare 
än dessa. Den utjagar kolsyran med fräsning. Salterna 
kunna ur sin upplösning utfällas af andra salter, 
som utdrifva dem ur lösningsvattnet, de alkaliska 
salteina utfällas af alkalits karbonat eller chlorur, 
