sta sammanbalad massa, 
f T sV^tä -t fak tadl 
lakmuspappei', smAer , « %£ 
P» " •^t.Ä af vatten, fl* 
f “ d vl^+SO» .ciomskiiiande ocli sammaubaliar, 
;“;i + 1cke 0 tillsamn.an. RWt omkring + U0» 
nälter den. Den ger i torr distillation med kalihy. 
d ra t in "en ammoniak och häller således mtet 
aväfve. ° Upphettad i öppen luft smälter den, pö- 
ser tänder sig och brinner med sotig, lysande 
låo-e, såsom ett harts. Lagd på ett vatt lakrnus- 
papper rodnar detta deraf. Den löses nästan all- 
deles icke af kallt vatten, som deraf tager h var- 
ken smak eller förmåga att rodna lakmnspapper. 
Af kokande vatten löses den äfvenledes obetydligt, 
lösningen blir under afsvalning mjölkig och oklar, 
utan att på länge fälla något. Den kokheta lös- 
ningen rodnar iakmuspapperet tydligt. Al alko- 
hol löses den. i alla förhållanden, äfven afen gan- 
ska vatlenhaltig. Den löses af eter ganska be- 
tydligt och återstår efter så väl alkoholns, som 
eterns afdunstning i form af en klar, genomskin- 
lig massa. Fellinsj r ra upplöses i ringa mängd i 
kall koncentrerad ättiksyra, men i stor mycken- 
het af kokande, livar ur den anskjuter i kristalli- 
niska korn, hvaraf hela vätskan stelnar, under af- 
svalning. Den afllytande modervätskan håller fellin- 
syra upplöst, smakar surt, men ej bittert, fälles 
af valten och det fällda sammanhakar något, men 
upplöses åter då blandningen uppvärmes. Ättik- 
syran afdunstar med vattnet och fellinsyran af- 
sättes efter hand. Den korniga kristallisation, af- 
drupen på sugpapper, låter vidhängande ättiksyra 
